ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2023 р. 	Справа № 520/1944/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 15.05.23  по справі № 520/1944/23
за позовом      ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області 
про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати дії відповідача неправомірними.
- скасувати рішення відповідача від 17.11.2022 №963260180495 про відмову в перерахунку пенсії, як очевидно незаконне, більш того, очевидно всупереч рішенню суду.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 13.12.2019 перерахунок, донарахування та виплату призначеної пенсії за вислугу років згідно з ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії), ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ в редакції з урахуванням Рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7- р(ІІ)2019, на підставі додатково поданих документів - довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-135, з 17.02.2021 згідно довідки №21-249 від 19.04.2021 про заробітну плату за посадою слідчого прокуратури району, в розмірі 90 відсотків від суми вказаної заробітної плата без обмеження максимального розміру та проведення доплати з урахуванням раніше мною отриманих сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в подальшому проводити перерахунок призначеної пенсії за вислугою років за відповідними документами - без обмеження граничного розміру пенсії у розмірі 90% заробітної плати відповідної категорії працівників прокуратури.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити різницю ( доплату ) суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією за період 13.12.2019 - по час такого перерахунку, з урахуванням (доданням ) до суми заборгованості за минулий період - 3-х % річних, інфляційних витрат та пені;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплату різниці суми ( доплату ) між нарахованою після перерахунку різницею та фактично отриманою пенсією здійснювати разово та однією сумою, без застосування постанови КМУ від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено що, рішення відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії є безпідставним, незаконним, та таким, що грубо порушує його право власності, право на соціальний захист і пенсійне забезпечення, гарантовані Конституцією України, а також іншими нормативно - правовими актами.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  з грудня 2007 позивач перебуває на обліку в органах ПФУ та отримую пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 «Про прокуратуру».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі №520/18431/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з нарахування та виплати на підставі поданих заяв та довідки прокуратури Харківської області №18-135 від 10.03.2020 згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657, перерахунку та виплаті позивачу згідно довідки №21-249 від 19.04.2021 відповідно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та у зв`язку з початком роботи окружних прокуратур Харківської обласної прокуратури (наказ Генерального прокурора від 17.02.21 №40), раніше призначеної позивачу пенсії за вислугою років у розмірі 60, а не 90% заробітної плати відповідної категорії працівників прокуратури та обмеження її граничним розміром.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо проведення з 13.12.2019 перерахунку, донарахування та виплати призначеної позивачу пенсії за вислугу років згідно з частиною 2 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції на час призначення позивачу пенсії), частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 в редакції з урахуванням Рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)2019, на підставі додатково поданих документів - довідки прокуратури Харківської області від 10.03.2020 №18-135, з 17.02.2021 згідно довідки №21-249 від 19.04.2021 про заробітну плату за посадою слідчого прокуратури району, в розмірі 90 відсотків від суми вказаної заробітної плата без обмеження максимального розміру та проведення доплати з урахуванням отриманих сум. В подальшому проведення перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугою років за відповідними документами - без обмеження граничного розміру пенсії у розмірі 90% заробітної плати відповідної категорії працівників прокуратури. Питання щодо виплати позивачу різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією за період 13.12.2019 - по час такого перерахунку. Питання щодо виплати різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснення разово та однією сумою, без застосування постанови КМУ №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
07.12.2022 позивач звернувся до пенсійного органу з заявою в якій просив виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі №520/18431/21.
За результатами розгляду заяви, 29.12.2022 відповідачем на виконання вказаного вище рішення повторно розглянуто питання щодо проведення з 13.12.2019 перерахунку, донарахування та виплати призначеної пенсії та винесено рішення №963260180495 від 17.11.2022 про відмову в перерахунку пенсії.
Не погодившись з правомірністю дій відповідача, які полягали у відмові в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-XII (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Законом України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України” від 28.12.2014 року №76-VIII (надалі - Закон № 76-VIII), який набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: “Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України”.
Згідно з п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону №1789-ХІІ.
У свою чергу, 15.07.2015 набрав чинності Закон №1697-VII, відповідно до підпункту 1 п. 3 розділу ХІІ “Прикінцеві положення” якого визнано таким, що втратив чинність Закон України “Про прокуратуру” від 05.11.1991 №1789-ХІІ, крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч.ч. 3, 4, 6, 11 ста. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів.
Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені ст. 86 Закону №1697-VII, відповідно до ч. 12 якої (у редакції Закону №76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону №1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 положення цієї норми визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення).
Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, то він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії Позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.
Положення Закону №76-VIII, якими ч. 18 ст. 50-1 Закону №1789-XII та ч. 12 ст. 86 Закону № 1697-VII викладено у новій редакції, на момент виникнення спірних правовідносин не були визнані неконституційними Конституційним Судом України.
Тобто, з 01.12.2015, початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 “Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів” та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом №1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 повернуто працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій за Законом №1697-VІІ.
Позивач просить здійснити перерахунок пенсії не за цим Законом, а за правилами ст. 50-1 Закону №1789-XII.
Відповідно до ст. 147, 151-2, 152 Основного Закону Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України; рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформував практику стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.
Так, у рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.
У рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.
Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п. 1 ст. 2).
У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: “обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права”. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення ч. 3 ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.
На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Відтак, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.
У рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України підкреслив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність. Відтак, право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано Позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку (звернення особи у встановленому порядку до відповідного суб`єкта владних повноважень).
Враховуючи вказане вище, в спірних правовідносинах у відповідача не було правових підстав для здійснення на підставі заяви позивача від 07.12.2022 відповідного перерахунку, у зв`язку із чим відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в у постановах від 23.04.2020 у справі №522/838/17, від 30.04.2020 у справі №569/6069/16-а, від 10.06.2020 у справі №569/3120/16-а, від 23.06.2020 у справі №263/13109/16-а, від 19.08.2020 у справі №756/3598/17, від 30.11.2020 у справі №811/1811/18, від 20.01.2021 у справі №640/1744/20.
Крім іншого, відповідно до висновків, викладених в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, яке набрало законної сили 20.01.2021, у період з 01.01.2015 до 13.12.2019 в Україні не було жодного Закону чи іншого нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України “Про прокуратуру”. Водночас особи, яким пенсія цього виду була вже призначена, продовжували її отримувати в призначеному розмірі (сума виплати не була зменшена), а також мали право змінити вид пенсійного забезпечення (наприклад, звернутися про призначення їм пенсії за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV). Усталена практика Верховного Суду свідчить про безпідставність вимог заявників до органів Пенсійного фонду України про перерахунок їм після 01.01.2015 пенсії на умовах та в порядку, що був визначений ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції до 01.01.2015) та редакції ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII, яка фактично набрала чинності лише 13.12.2019.
Також, безпідставними є вимоги позивачів про перерахунок розміру пенсії на підставі ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії та визначала умовою перерахунку пенсії за вислугу років працівника прокуратури збільшення заробітної плати за посадою, з якої ця особа звільнялася на пенсію), оскільки зазначена норма ще з 01.01.2015 є нечинною. У таких випадках судам слід керуватись діючим законодавством, зокрема ст. 86 Закону №1697-VII.
З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 по справі №520/1944/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц