ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3528/23  Номер провадження 33/814/1678/23	Головуючий у 1-й інстанції Малтиз А. В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Маслія В.М., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Маслія Віктора Миколайовича на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 23.05.2023 року біля 01 години 21 хвилині в м. Кременчуці по вул. Перемоги, буд. 25 він керував транспортним засобом MITSUBISHI GALANT державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога, результат позитивний, висновок лікаря нарколога № 251 від 23.05.2023 року, чим порушив вимоги пункту 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 – адвокат Маслій Віктор Миколайович, подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2023 року, та закрити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На підтвердження своєї позиції посилається на те, що 23.05.2023 року близько 01 год. 21 хв. в м. Кременчуці по вул. Перемоги, 25 знаходився у власному транспортному засобі Mitsubishi Galant д.н.з. НОМЕР_1 на місці водія та спілкувався зі своєю знайомою, сам автомобіль перебував в нерухомому стані на узбіччі. Відтак, посилається на те, що матеріали справи не містять доказів факту керування ним зазначеним транспортним засобом.
Крім того, посилається на те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним, носить епізодичний характер, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Окрім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку обґрунтовується тим, що про дату судового засідання 03.07.2023 року ані він, ані його захисник не було належним чином повідомлені, відтак не були присутні під час прийняття оскаржуваного рішення. Копію постанови отримав 17.08.2023 року, 21.08.2023 року подав апеляційну скаргу.
Відповідно до положень ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.
Перевіривши доводи апелянта щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження доходжу висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, адже твердження апелянта підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.05.2023 року біля 01 години 21 хвилині в м. Кременчуці по вул. Перемоги, буд. 25 ОСОБА_1 керував транспортним засобом MITSUBISHI GALANT державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога, результат позитивний, висновок лікаря нарколога № 251 від 23.05.2023 року, чим порушив вимоги пункту 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично це адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 23.05.2023 року серії ААД № 394820 (а.с.1); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 251 від 23.05.2023 року (а.с. 2); рапортом інспектора взводу № 1 роти № 3 БПП в м. Кременчуці УПП в Полтавській області сержанта поліції Передерій Наталії 23.05.2023 року (а.с. 3); довідкою інспектора відділення адміністративної практики БПП в м. Кременчуці УПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Галайди Ольги від 23.05.2023 року про те, що ОСОБА_1 протягом року правопорушення передбачене ст.. 130 КУпАП не вчиняв, отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 05.04.2006 року (а.с. 4): відеозаписами з камер «Bodycam» працівників поліції, які містяться на цифровому носії інформації DVD-R диск та іншими матеріалами справи у їх сукупності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Пунктом 2.9а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9а ПДР України.
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів факту керування ним зазначеним транспортним засобом, суд відхиляє з огляду на наступне. Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівники поліції спілкуються із ОСОБА_1 після його зупинки, який сидів за кермом вказаного вище автомобіля. На питання працівника поліції, звідки і куди ОСОБА_1 їхав, останній відповів, що їхав з дачі, зупинився на законну вимогу поліцейського. Відтак, суд вважає факт керування ОСОБА_1 доведеним поза розумним сумнівом.
Твердження апелянта щодо того, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним, носить епізодичний характер, суд також відхиляє, адже зазначене повністю спростовується матеріалами справи. Так, на відеозаписі зафіксовано дії працівників поліції з моменту зупинки ОСОБА_1 до оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, включаючи спроби ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Тому, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 – адвоката Маслія Віктора Миколайовича не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Маслія Віктора Миколайовича – залишити без задоволення.
Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2023 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                         Г.Л. Карпушин