ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 грудня 2023 року 	м.Суми	

Справа №591/1046/23 
Номер провадження 22-ц/816/1605/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2023 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 18 липня 2023 року, 
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 ,  мотивуючи позовні вимоги тим, що 02 жовтня 2019  року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 26 грудня 2022 року утворився борг на загальну суму 234367 грн 22 коп., з яких: 197937 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11084 грн 64 коп. заборгованість на нарахованими відсотками, 25345 грн 36 коп. заборгованість за простроченими відсотками який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих позичальником коштів, адже різниця між витратами клієнта за період з 21 квітня 2020 року до 26 грудня 2022 року та зарахованими відповідачем коштами становить 54829 грн 49 коп.
Вважає, що суд першої інстанції змінив черговість погашення заборгованості та при перерахунку заборгованості допустив суттєві порушення, не врахувавши обов`язку відповідача сплачувати проценти за користування кредитом. Зазначає що відсутні підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним, так як порядок нарахування відсотків, неустойки сторони погодили в тарифах та умовах та правилах надання банківських послуг та паспорті споживчого кредиту від 22 квітня 2021 року. 
Звертає увагу, що відповідачем не доведено факту належного виконання умов кредитного договору, зокрема щодо сплати процентів та повернення в повному обсязі суми отриманих кредитних коштів, а тому суд першої інстанції передчасно, з одних лише формальних міркувань та припущень, відмовив у задоволенні позовних вимог. 
Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 33-34). 
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився та згоден з його умовами. Умови та правила надання банківських послуг розміщенні на офіційному сайті Приватбанку.
До позовної заяви банк додав витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, та витяг з умов і правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем, а також паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 22 квітня 2021 року (а.с. 35-38,39-43, 44-60).
07 квітня 2018 року відповідачу видано кредитну карту, яка була перевипущена 22 квітня 2021 року, терміном дії до 04/24, що підтверджується наданою банком довідкою (а.с. 8). 
З наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що стартом кредитного рахунку є 07 квітня 2018 року, а 21 квітня 2020 року встановлено кредитний ліміт в сумі 200000 грн 00 коп., який 27 грудня 2022 року зменшено до 0,00 грн 27 грудня 2022 року (а.с. 31). 
Випискою за договором №б/н за період з 07 квітня 2018 року до 28 грудня 2022 року підтверджується користування ОСОБА_1 кредитною карткою у вказаний період (а.с. 11-30). 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 26 грудня 2022 року становить 234367 грн 22 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту –197937 грн 22 коп., заборгованість за нарахованими відсотками – 11084 грн 64 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 25345 грн 36 коп. (а.с. 7-10).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем тарифи, умови та правила надання банківських послуг, які носять мінливий характер, відповідачем не підписувалися, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Також, суд першої інстанції відхилив і наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, з посиланням на те, що в ньому зазначена інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
Виходячи із загальної суми використаних відповідачем кредитних коштів та фактично внесених нею коштів на погашення кредитної заборгованості, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог і в частині заборгованості по тілу кредиту задоволенню. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем тарифи обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, а також умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Таким чином, установивши обставини того, що витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature та умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, суд дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 жовтня 2019 року шляхом підписання заяви. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розміру, можливість погашення заборгованості за відсотками за рахунок тіла кредиту. 
Крім того, з виписки по кредитному рахунку та розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що неодноразово за рахунок тіла кредиту здійснювалося погашення процентів за користування кредитом, що прямо порушує вимоги ст. 1049 ЦК України.
При визначенні розміру заборгованості за кредитним договором, судом першої інстанції в повній мірі були враховані використані відповідачем кредитні кошти та суми внесені в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку за договором. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, яка за ствердженням позивача виникла у відповідача за період з 21 квітня 2020 року до 26 грудня 2022 року та не була погашена в повному обсязі, колега суддів звертає увагу на наступне. 
З виписки за договором вбачається, що 21 квітня 2020 року мало місце поповнення карткового рахунку на суму 199179 грн 54 коп., в наслідок чого залишок після операції становив 4179 грн 54, які того ж дня були списані як відсотки за користування кредитним лімітом, залишок після цієї операції становив 0,00 грн. 22 квітня 2020 року після операції переказ в свою «Скарбничку» 26**77, округлення залишку по картці до 10 грн на суму -0,46 грн, залишок після операції обліковувався -199180 грн 00 коп. 
В матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за користування кредитними коштами, що виникла до 21 квітня 2020 року, що унеможливлює перевірити правомірність виникнення на час початку облікового періоду (21 квітня 2020 року) боргу по тілу кредиту в сумі 199179 грн 54 коп. 
За таких обставин, позивачем не було надано беззаперечних доказів на підтвердження існування, станом на день ухвалення судового рішення, заборгованості за кредитним договором та її розмір, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк». 
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов