Справа № 161/18280/22 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1000/23  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 листопада 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – Мельник В. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Кредитної спілки «Форум-Кредит», ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про скасування арештів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року,
                                          В С Т А Н О В И В:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця є вона та треті особи ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка). Спадщину вони прийняли у встановленому законом порядку.
Позивач зазначала, що їй стало відомо, що за життя батька ОСОБА_5 на все його нерухоме та рухоме майно було накладено ряд арештів органами ДВС, які перешкоджають їй оформити свої спадкові права.
Вважає, що наявність арештів на нерухоме та рухоме майно батька ОСОБА_5 перешкоджає їй реалізувати своє право на спадщину, а також порушує її право власності, як спадкоємця частини майна.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд скасувати арешт з усього спадкового майна, належного померлому ОСОБА_5 , який накладено постановами Першого ВДВС Луцького МУЮ № б/н від 18 вересня 2009 року, № 29190269 від 11 жовтня 2021 року, № 27564686 від 11 вересня 2012 року, постановами Відділу ДВС Луцького РУЮ № 19110622 від 18 серпня 2010 року та серії АА № 675222 від 15 серпня 2006 року. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано арешт на все нерухоме майно ОСОБА_5 , який накладений постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Коритнюка Р. О. від 11 вересня 2012 року № 27564686, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 12979594.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення.
Відзивів на апеляційну скаргу відповідачі та треті особи не подавали.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (а.с.4). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця є позивач ОСОБА_1 , треті особі ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (дочка). Всі вони прийняли спадщину у встановленому законом порядку (а.с.29-31).
Як вбачається з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за час життя спадкодавця на все його рухоме та нерухоме майно було накладено ряд арештів органами ДВС, а саме:
1) арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови ДВС у м. Луцьку від 15 серпня 2006 року серії АА № 675222, відомості про стягувача або особу, в інтересах якої накладено арешт, не зазначені, реєстраційний номер обтяження 3614762;
2) арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Ліщук О. О. від 18 вересня 2009 року № б/н, відомості про стягувача або особу, в інтересах якої накладено арешт, не зазначені, реєстраційний номер обтяження 9221130;
3) арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ Корець В. П. від 18 вересня 2010 року № 19110622, відомості про стягувача або особу, в інтересах якої накладено арешт, не зазначені, реєстраційний номер обтяження 10201546;
4) арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Манькута Т. В. від 11 жовтня 2011 року № 29190269, відомості про стягувача або особу, в інтересах якої накладено арешт, не зазначені, реєстраційний номер обтяження 11710138;
5) арешт нерухомого майна, накладений згідно постанови старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Коритнюка Р. О. від 11 вересня 2012 року № 27564686, відомості про стягувача або особу, в інтересах якої накладено арешт, не зазначені, реєстраційний номер обтяження 12979594 (а.с.9, 10). 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що наявність арештів на нерухоме та рухоме майно батька ОСОБА_5 перешкоджає їй реалізувати своє право на спадщину. 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Отже, законом передбачений спосіб судового захисту порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
У п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).
Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках – особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Водночас як встановлено судом першої інстанції, позивач не залучила до участі у справі всіх осіб, в інтересах яких накладені спірні арешти на майно, оскільки зі змісту позовної заяви та доданих до нього матеріалів неможливо встановити, хто і по якому виконавчому провадженню був стягувачем, тобто, особою, в інтересах якої накладені арешти на майно.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що щодо спадкодавця ОСОБА_5 були ухвалені судові рішення, а саме:
1) вирок Локачинського районного суду Волинської області від 23 квітня 2007 року № 1-3/07 (реєстраційний номер в ЄДРСР 536364), яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до ст. 70 КК України призначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді штрафу у розмірі 800 грн;
2) рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2007 року № 2-5764/07 (реєстраційний номер в ЄДРСР 3760010), яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк 12 582 грн 65 коп. основного боргу, 2 639 грн 27 коп. заборгованості по відсотках, 171 грн 54 коп. пені, а всього 15 393 грн 46 коп.;
3) судовий наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2008 року № 2н-882/08 (реєстраційний номер в ЄДРСР 4791427), яким стягнуто з боржника ОСОБА_5 на користь стягувача - Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» кредитну заборгованість у розмірі 6 479 грн 09 коп., 32 грн 40 коп. понесених витрат по сплаті судового збору та 15 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи;
4) судовий наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2009 року № 2н-1501/2009 (реєстраційний номер в ЄДРСР 5021462), яким стягнуто з боржника ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованість у розмірі 3 169 грн 99 коп., 51 грн 50 коп. судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Не всі особи, які були позивачами у вищенаведених цивільних справах, залучені позивачем до участі у справі як відповідачі.
В матеріалах справи також відсутні відомості про те, чи пов`язаний арешт, який накладений згідно постанови ДВС у м. Луцьку від 15 серпня 2006 року серії АА № 675222, із кримінальною справою, у якій було ухвалено вирок Локачинського районного суду Волинської області від 23 квітня 2007 року №1-3/07 (реєстраційний номер в ЄДРСР 536364).
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
У своїх доводах апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 вказувала, що 19 жовтня 2021 року вона звернулася із заявою про зняття арешту з майна у зв`язку із смертю боржника до начальника Першого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів), який у відповідь на згадане звернення своїм листом № 63893 від 07 грудня 2021 року зазначив, що виконавчі провадження в яких боржником був ОСОБА_5 дійсно мали місце і станом на дату звернення завершені, підстави для зняття арешту з майна спадкодавця відсутні. З 2015 року (дати смерті ОСОБА_5 ) жоден із кредиторів, достовірно володіючи вказаною інформацією, не звернулися ні до спадкоємців, ні до нотаріуса із заявою про свої вимоги. До участі у справі були залучені усі відомі їй ймовірні кредитори, які під час розгляду справи не подали жодної заяви, претензії, вимоги до неї, як спадкоємця боржника.
Однак, колегією суддів такі доводи до уваги не приймаються, оскільки завершення вказаних виконавчих проваджень не є доказом виконання боржником виконавчих документів. Позивачем також не надано доказів виконання боржником чи нею, як спадкоємцем боржника, вказаних виконавчих документів або доказів відсутності заборгованості за ними, що виключає підстави для зняття арешту з майна. Так позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції були надані докази лише щодо відсутності заборгованості боржника ОСОБА_5 за виконавчим документом, стягувачем по якому є  ОСОБА_2 , у зв`язку з чим арешт за цим виконавчим документом судом у цій справі було скасовано. Крім того, як уже було встановлено, позивачем не залучено до участі у справі всіх осіб, які є стягувачами (кредиторами) у зобов`язаннях спадкодавця ОСОБА_5 , що унеможливлює з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності у боржника перед ними заборгованості.
Отже, наведені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування у вказаній частині відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд                                                 
                                                    У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 серпня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: