УХВАЛА
08 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 484/783/23
провадження № 61-14955ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., 
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 червня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» (далі - ТОВ «Партнер-Агро»), про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 1,9903 га, з кадастровим номером 4825484000:02:000:0194, яка розташована за межами населеного пункту Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області.
29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Партер-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки, площею 1,9903 га, строком на 20 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Первомайському районі 
за № 482548404003987.
Пунктом 9 договору оренди земельної ділянки передбачено, що орендар сплачує за користування земельною ділянкою орендну плату, яка становить 5 % від нормативно-грошової оцінки до 31 грудня щорічно.
Однак позивач не отримала орендну плату за 2020-2022 роки.
Позивачка також вказувала, що ТОВ «Партнер-Агро» не обробляє орендовану земельну ділянку через неправомірні дії ТОВ «Агрофірма Корнацьких», яке фактично користується вказаною земельною ділянкою.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд стягнути 
з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав у розмірі 8 072 грн відповідно до статті 1212 ЦК України.
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням 
від 23 червня 2023 року (у складі судді Панькова Д. А.) позов 
ОСОБА_1 задовольнив.
Стягнув з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування без правових підстав земельною ділянкою, площею 1,9903 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, за 2020-2022 роки в сумі 8 072 грн.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Миколаївський апеляційний суд постановою від 11 вересня 2023 року 
(у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Самчишиної Н. В., 
Серебрякової Т. В.) рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 червня 2023 року залишив без змін.
19 жовтня 2023 року ТОВ «Агрофірма Корнацьких» звернулося 
до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 червня 2023 року 
та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року, 
в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права 
на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав, тобто ціна позову становить 8 072 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).
З огляду на резолютивну частину постанови Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року, постанова апеляційного суду може 
бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених 
статтею 389 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься 
до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.
Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «а» пункту 2 
частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки оскаржувані рішення містять виключну правову проблему, яка полягає в тому, що, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини триваючої повторної кондикції (стаття 1212 ЦК України) щодо користування земельною ділянкою.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, 
у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Доводи заявника не свідчать про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки доказів, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Також заявник вказує, що розгляд його касаційної скарги має виняткове значення, оскільки особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункти «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Посилання в касаційній скарзі на те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені у цій справі, при розгляді інших справ, Верховний Суд відхиляє, оскільки обставини, встановлені в даній справі не мають преюдиційного значення для справ з подібним предметом спору, оскільки рішення у інших справах суди ухвалюватимуть у кожній справі індивідуально та на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду наданих сторонами доказів та з дотриманням вимог ЦПК України.
Також, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зазначає, що позбавлене можливості спростувати обставини встановлені у цій справі, зокрема, про обізнаність товариства про фактичне володіння та користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких» спірною земельною ділянкою, при розгляді господарської справи № 915/686/20 за позовом ТОВ «Партнер-Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ПП «Перемога народу» про стягнення збитків, завданих самовільним зайняттям землі.
Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень у господарській справі № 915/686/20 вирішується питання про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ПП «Перемога народу» на користь ТОВ «Партнер-Агро» шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, загальною площею 1 520,1737 га, у розмірі 
7 137 319,04 грн.
Водночас, заявником не надано підтверджень, що земельна ділянка, загальною площею 1,9903 га, з кадастровим номером 4825484000:02:000:0194 входить до предмета спору у господарській справі № 915/686/20, тому наведені обставини не дають підстав для висновку про те, що судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню на підставі підпункту «б» пункту 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України.
Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Зазначені доводи Верховний Суд визнає безпідставними, оскільки такі доводи ґрунтуються на запереченнях заявника щодо обставин набуття, зокрема, позивачкою права власності на земельну ділянку, права користування (оренди) цієї земельної ділянки.
Отже, наведені доводи ґрунтуються на незгоді із оскаржуваними рішеннями, висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо оцінки письмових доказів та запереченнях про присудженні до стягнення суми.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила 
і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі 
будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК Українивизначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява 
№ 24402/02, від 20 травня 2010 року).
Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами цивільного судочинства.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 червня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 
394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» 
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 
від 23 червня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду 
від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю 
«Партнер-Агро», про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк