ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
14 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 127/7085/22
провадження № 61-11254св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М. І. Пирогова Вінницької обласної ради»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року в складі судді Ан О. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2023  року в складі колегії суддів: Сопруна В. В., Копаничук С. Г., Стадника І. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доКомунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М. І. Пирогова Вінницької обласної ради» (далі - КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР»), у якому просив визнати незаконним і скасувати наказ КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» від 04 березня 2022 року № 63 про його звільнення та поновити його на роботі на посаді завідувача-лікаря акушера-гінеколога відділення гінекології з малоінвазивними технологіями, медицини плода та патології раннього терміну вагітності ОПЦ КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР».
Позов мотивував тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем та  з  березня 2019 року працював на посаді завідувача-лікаря акушера-гінеколога.
04 березня 2022 року під тиском відповідача він написав заяву про звільнення з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. У той же день він написав заяву про  відкликання цієї, однак відповідач її не прийняв, наказ про звільнення не скасував.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача проведено відповідачем з дотриманням вимог закону. Позивач не довів відсутність у нього волевиявлення при поданні заяви про звільнення.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а  саме застосування норм прав без урахування висновків, викладених у  постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року в справі № 6-1269цс16 та в постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 755/3353/17, від 20 листопада 2019 року в справі № 760/9694/17-ц, від 21  січня 2020 року в справі № 757/65872/17-ц, від 15 квітня 2020 року в справі № 415/4078/17.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для вирішення справи. Не надали оцінки надісланій ним в день звільнення на електронну адресу відповідача заяві про відкликання заяви про звільнення, тому помилково відмовили в позові.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
21 вересня 2023 року справа № 127/7085/22 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
З 01 березня 2019 року ОСОБА_1 працював на посаді завідувача-лікаря акушера-гінеколога відділення гінекології з малоінвазивними технологіями, медицини плода та патології раннього терміну вагітності ОПЦ КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР». 
ОСОБА_1 , 1946 року народження, перебуває на обліку у Пенсійному фонді  України та йому призначено пенсію по інвалідності - 3 (третя) група, а з 04 травня 2006 року йому призначено пенсію за віком згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність».
04 березня 2022 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення, у якій просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з 04 березня 2022 року.
Наказом КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» № 63 ОСОБА_1 звільнено з  займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України з 04 березня 2022 року на підставі його заяви. 
Цим же наказом лікаря відділення гінекології ОСОБА_3 призначено в.о. завідуючого відділенням гінекології з 07 березня 2022 року. 
07 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» з вимогою «ліквідувати» наказ про звільнення. Зазначив, що він написав заяву про звільнення під тиском директора лікарні.
У відповідь на цю заяву КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР» повідомило позивача, що наказ виданий на підставі закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є  угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізично особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Частинами першою та третьою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. 
У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (зокрема у зв`язку з виходом на пенсію), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не  залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суди встановили, що позивач 04 березня 2023 року власноручно написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. У заяві просив звільнити його з 04 березня 2023 року.
Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що  така заява була подана внаслідок вчинення на нього тиску зі сторони відповідача, а також, що до часу видачі наказу про звільнення він повідомив відповідача про відкликання своєї заяви про звільнення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, тому правильно відмовив у позові.
Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів і  встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2023  року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її  прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко