ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року
м. Київ
справа № 344/6701/23
провадження № 51-3356 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
особи, яка подала касаційну скаргу    ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                                    ОСОБА_7 ,
перекладача                                               ОСОБА_8 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року та ухвалу судді Івано-Франківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року клопотання ОСОБА_6 повернуто заявнику для належного оформлення.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив таку ухвалу в апеляційному порядку.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , а апеляційну скаргу повернуто.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали місцевого суду та ухвали суді апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінального процесуального закону, міжнародних нормативно-правових актів, а також порушенням його прав, передбачених Конституцією України.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, а ухвали судів першої та апеляційної інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги, просив оскаржувані рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_6 вказує про незаконність та необґрунтованість ухвал судів першої та апеляційної інстанцій.
Зазначені доводи ОСОБА_6 щодо необґрунтованості саме ухвали апеляційного суду колегія суддів вважає слушними з огляду на наступне.
Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і таким чином закріплює гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.
Відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Крім того, у відповідності п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.
Також статтями 8, 9 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється з  додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням у порядку статей 537, 539 КПК.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року вказане клопотання було повернуто ОСОБА_6 для належного оформлення, оскільки його клопотання було викладено іноземною мовою.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його до апеляційного суду, однак ухвалою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у відкритті апеляційного провадження йому було відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто.
Відмовляючи у відкритті провадження, апеляційний суд зазначив, що відповідно до положень статей 392, 393 КПК ухвала суду першої інстанції оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а незгода апелянта з незаконністю такої ухвали, не дає законних підстав для оскарження цього рішення.
Однак суд апеляційної інстанції не враховав, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не дотримався встановленого положеннями ст. 539 КПК порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, та за наслідками розгляду зазначеного клопотання постановив рішення, яке не передбачене процесуальним законом.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс- Адам ІІ проти Німеччини»).
З цього приводу Конституційний Суд України у Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп також зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо обмежуються права і свободи громадян, інакше це було би порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.
Таким чином, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК, суд апеляційної інстанції був не вправі відмовити у перевірці законності зазначеної ухвали суду.
Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 722/1228/20 (провадження № 51-5651км20). 
Отже, рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року щодо повернення його клопотання, для належного оформлення, на думку колегії суддів, є передчасним, необґрунтованим і таким, що позбавляє апелянта права на апеляційне оскарження судового рішення й значно обмежує його право на доступ до правосуддя.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені апеляційним судом, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, при цьому врахувати висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 вересня 2022 року у справі 521/12324/18 (провадження 51-5817кмо 21).
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 10 травня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3