КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                  
№ 22-ц/824/12911/2023                                                                   

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2023 року                                                                місто Київ
                                                                                               справа №367/9617/21                              
  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                   
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шестопалової О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
     
                                                В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2021 року позивач звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з         ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина            ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. 
В мотивування вимог посилалася на те, що з 19 жовтня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано 04 червня 2021 року.
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що після того, як шлюбні стосунки фактично розпались дитина проживає переважно разом з нею та іноді, на вихідні дні відповідач забирає дитину до себе, як наслідок на утримання дитини переважно витрачаються кошти позивача. 
Зазначає, що внаслідок роз'їзду з відповідачем вона змушена самостійно забезпечувати побут за місцем свого проживання з дитиною, сплачувати самостійно за комунальні послуги, включаючи утримання будинку та прибудинкової території, електроенергію, послуги з водопостачання та опалення, купувати продуктові та промислові товари, одяг, витрати на проїзд дитини з Ірпеня до школи, що знаходиться в місті Буча та назад та інші витрати, які пов'язані з утриманням дитини. 
Посилалася на те, що після фактичного припинення шлюбних стосунків вона намагалась домовитись з відповідачем у позасудовому порядку вирішити питання матеріального забезпечення утримання дитини шляхом укладання відповідного договору у нотаріуса, але ОСОБА_1 відмовився від договору. 
Вказувала, що їй відомо, що відповідач з січня 2016 року займається підприємницькою діяльністю у сферах консультування з питань комерційної діяльності й керування, державного управління, оптової торгівлі та роздрібної торгівлі, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Зазначала, що їй відомо, що відповідач також працює консультантом в іноземній компанії, а саме регіональному представництві «Світового Банку» та має регулярний заробіток та дохід, який дозволяє виділяти грошові кошти на утримання дитини.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допущено негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. за подання до суду позовної заяви про стягнення аліметів.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач           ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції при визначенні його платоспроможності взято за основу місце роботи, за яким він не працюю чотири роки і строк контракту сплив у травні 2019 року. На момент винесення рішення суду в матеріалах справи були відсутні будь які докази розміру його доходів на місяць, що є порушенням у справах про аліменти, адже ст.182 СК України містить перелік обставин, які з`ясовує суд при стягненні аліментів та згідно яких встановлює аліменти. 
Вказував, що на момент винесення рішення в матеріалах справи відсутні будь які докази його матеріального становища, стану його здоров`я, не взято до уваги, що він також утримує батька інваліда та матір пенсійного віку.
Зазначав, що з початку військової агресії Російської Федерації до України, ним було здійснено евакуацію дитини, оскільки проживання в Ірпені було небезпечним для його життя та здоров`я. Діючи в інтересах сина він забезпечив його виїзд разом з позивачем.
Посилався на те, що проживання сина з позивачем у Республіці Польща здійснюється виключно за його особисті кошти, які він перераховує на картковий рахунок сина. У лютому 2022 року під час евакуації при перетині кордону ним було надано кошти у сумі 3 000 євро та 600 польських злотих, на харчування, одяг та дозвілля сина.
Вказував, що починаючи з липня 2022 року і до травня 2023 року ним на утримання сина постійно перераховувались кошти, оскільки він продовжував утримувати свого сина.
Зазначав, що він постійно спілкується з сином через відео зв`язок, знає його щоденний розклад, у них прекрасні стосунки, усі потреби сина він забезпечує в повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для  задоволення позовних вимог   ОСОБА_2 та стягнення з           ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, з 19 жовтня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ірпінького міського суду Київської області від 04 червня 2021 року.
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №6377 від 13 грудня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку осіб №5598 від 13 грудня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 проживають             ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з неповнолітнім сином на момент подачі позову були зареєстровані та проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 . За спільною домовленістю між позивачем та відповідачем, неповнолітня дитина проживала періодично з відповідачем. З початку військової агресії, а саме 25 лютого 2022 року, позивач з неповнолітнім сином виїхали за межі України у Республіку Польща, де проживають по теперішній час. Між сторонами виник спір щодо утримання неповнолітньої дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ст.141  СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення  своїй дитині належних умов для життя та гармонійного  розвитку.
Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. 
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. 
Отже,  спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. 
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. 
При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»  визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей вікомвід 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»  прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей вікомвід 6 до 18 років: з 01 січня - 2618 грн., з 01 липня - 2744 грн., з 01 грудня - 2833 грн.
Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач, на підтвердження своїх вимог, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина надала відповіді Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрацї №8725/29-21 від 13 жовтня 2021 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 за період з лютого 2016 року по травень 2019 року було виплачено за надання послуг консультанта згідно договору №ІС/7 від 09 лютого 2016 року суму коштів у розмірі 3 073 228,75 грн.: березень 2016 року - 72 471,47 грн; квітень 2016 року - 77 873,78 грн; травень 2016 року - 75 602,72 грн; червень 2016 року - 75 424,91 грн; липень 2016 року - 74 447,47 грн; серпень 2016 року - 74 419,63 грн; вересень 2016 року - 79 898,93 грн; грудень 2016 року - 286 089,72 грн; квітень 2017 року - 270 348,03 грн; травень 2017 року - 75 339,55 грн; червень 2017 року - 66 823,81 грн; липень 2017 року - 78 357,95 грн; серпень 2017 року - 73 870,75 грн; вересень 2017 року - 77 245,15 грн; жовтень 2017 року - 75 938,48 грн; листопад 2016 року - 80 887,94 грн; грудень 2017 року - 144 169,07 грн; березень 2018 року - 177 291,97 грн; квітень 2018 року - 78 988,70 грн; травень 2018 року - 78 574,41 грн; червень 2018 року - 78 366,93 грн; липень 2018 року - 59 236,86 грн; серпень 2018 року - 80 600,15 грн; вересень 2016 року - 85 478,98 грн; жовтень 2018 року - 84 809,79 грн; листопад 2018 року - 84 356,50 грн; грудень 2018 року - 150 359,65 грн; березень 2019 року - 174 168,50 грн; квітень 2019 року - 77 545,94 грн; травень 2019 року - 104 241,01 грн.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що він постійно перераховує кошти на особисту картку сина (МОНОБАНК № НОМЕР_1 ) та надає кошти позивачу на утримання сина.
Відповідач до відзиву долучив копії квитанцій МОНОБАНК за 2022 рік, відповідно до яких він здійснював грошові перекази на банківський рахунок НОМЕР_2 одержувач: ОСОБА_5 , призначення платежу: переказ особистих коштів.
Також відповідачем надано копії квитанцій за 2021 рік, згідно яких останній здійснював перерахування коштів позивачу ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у графі «Призначення платежу» зазначено «Переказ власних коштів для поповнення картки...». 
При цьому, з наданих квитанцій не вбачається, що платежі здійснювалися з метою сплати аліментів.
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повністю утримує неповнолітнього сина та регулярно добровільно сплачує аліменти на його утримання, спростовуються вищевикладеним, оскільки надані відповідачем докази про перерахування коштів на банківську карту не підтверджують того факту, що ці платежі є сплатою аліментів позивачу на утримання сина ОСОБА_13 .
Крім того, сам факт добровільного надання та перерахування грошових коштів дитині та позивачу, не може бути підставою для відмови у сплаті аліментів тому з батьків, з яким проживає дитина.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у разі сплати коштів на користь позивача на утримання сина з призначенням платежу - аліменти може бути враховано при виконанні рішення суду.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при визначенні його платоспроможності взято за основу місце роботи, за яким він не працює чотири роки і строк контракту сплив у травні 2019 року, а на момент винесення рішення суду в матеріалах справи були відсутні будь які докази розміру його доходів на місяць, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач, заперечуючи проти позову доказів свого майнового стану за період з 2021 року по червень 2023 року не надав.
Доводи відповідача про те, що на момент винесення рішення в матеріалах справи відсутні будь які докази його стану здоров`я, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він також утримує батька інваліда та матір пенсійного віку, колегія суддів вважає необгрунованими, оскільки  доказів того, що відповідач несе будь-які витрати на утримання матері та батька матеріали справи не містять.
Доказів про те, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, у зв`язку з чим несе витрати, останнім також надано не було. 
Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, відповідач до неї долучив копії: виписки по рахунку за період з 01 березня 2021 року по 19 червня 2023 року , пенсійного посвідчення батька ОСОБА_14 та матері ОСОБА_15 .
Разом з тим, колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися відповідачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та відповідач із будь-якими заявами щодо доручення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі син сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_1 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_2 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дитини, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника аліментів, останній має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. А у разі, коли дитина буде проживати з платником моментів та перебувати на його утриманні, останній може звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,- 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                        
Головуючий:
 
Судді: