ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Князів Острозьких, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Літвінова А.В.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2023 року                                                                                     Справа № 826/15496/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Мєзєнцева Є.І., Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року у справі 

за позовом           ОСОБА_1 

до                     Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про                     визнання протиправним та скасування 
податкового повідомлення-рішення, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.06.2016 № 4010-13.
2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
3. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2017 року - скасовано та прийнято нове, яким адміністративний позов задоволено.
4. Постановою Верховного Суду від 26.11.2018 рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.
Ухвалюючи таку постанову, Верховний Суд виходив з того, що підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із урахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що в матеріалах справи відсутня інформація Мінекономрозвитку, на підставі якої відповідачем стосовно позивача приймалось податкове повідомлення-рішення № 4010-13 від 28.06.2016, а наявний в матеріалах справи розрахунок вартості транспортного засобу з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, проведений станом на 01.06.2017, не є у розумінні статті 73 КАС України належним доказом того, що автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.
Разом з тим Верховний Суд зауважив, що Відповідачем не виконано обов`язку щодо надання належних доказів на підтвердження наявності підстав для визначення позивачу податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік, а судами першої та апеляційної інстанції, в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, не витребувано ані у відповідача, ані у Мінекономрозвитку, інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. В той час як розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу здійснюється Мінекономрозвитку та безпосередньо впливає на визначення об`єкту оподаткування транспортним податком.
5. За результатами нового розгляду цієї справи Окружним адміністративним судом м. Києва ухвалено постанову від 26.04.2022, якою позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків.
При цьому суд вказав, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, повноваження та обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, а межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Разом з тим суд зазначив, що підставою для прийняття податковим органом відповідного податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація, колегія суддів зауважила про відсутність такої в матеріалах справи, а наявний в матеріалах справи розрахунок вартості транспортного засобу з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, проведений станом на 01.06.2017, не є у розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належним доказом того, що автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, що слугувало підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Водночас суд зауважив, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на час винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення контролюючий орган мав у розпорядженні відповідну інформацію-розрахунок, отриману від Мінекономрозвитку, стосовно належності транспортного засобу позивача до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році.
6. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову, наполягаючи на тому, що транспортний податок накладається і стягується з платників на підставі Податкового кодексу України, відповідно до положень ст. 267, і підлягав застосуванню у 2016 році.
Апелянт наполягає н тому, що автомобіль Позивача був об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році та посилається на лист Мінекономрозвитку від 12.10.2018 № 3805-05/44621-06.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
           7. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2022 та від 18.10.2023 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
           8. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
9. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
10. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску.
28.01.2015 Київська міська рада прийняла рішення № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» (опубліковане у газеті «Хрещатик» 06.03.2015), яким установила транспортний податок та затвердила Положення про транспортний податок, яке містить норми аналогічні тим, що викладені в Податковому кодексі України.
Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у Києві на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.06.2016 № 4010-13, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.
11. Позивач, вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними, звернулася до суду з цим позовом.
12. Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VІІІ (далі - Закон № 928-VІІІ), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» від 18.02.2016 р. № 66 у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова № 66), Рішенням Київської міської ради від 11.02.2016 р. № 103/103 (далі - Рішення №103/103).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції статей 265-267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок з фізичних осіб.
Рішенням № 103/103 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923)» викладено пункт 2.1 розділу 2 у такій редакції: « 2.1. Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року».
У пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною особою за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно зі ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Відповідно до пп. 267.1.1, 267.2.1 п. 267.1, п. 267.4, пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Статтею 8 Закону № 928-VІІІ встановлено з 01 січня розмір мінімальної заробітної плати 1378,00 грн.
Постановою № 66 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.
У п.п. 13, 14 зазначеної Методики закріплено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.
Відповідно до пп. 267.6.1, 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Висновки суду апеляційної інстанції.
13. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для оподаткування транспортного засобу транспортним податком у 2016 році є одночасна сукупність наступних умов: 1) його середньо ринкова вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 01.01.2016, тобто 1378 х 750 = 1 033 500,00 грн.; 2)  з року випуску транспортного засобу минуло не більше 5-ти років.
При цьому, слід враховувати, що визначення середньо ринкової вартості транспортних засобів для цілей оподаткування транспортним податком законодавством віднесено до повноважень Мінекономрозвитку, яке оприлюднює таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті.
14. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що з року випуску транспортного засобу Позивача станом на час виникнення спірних правовідносин минуло менше 5-ти років.
Однак, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження Відповідачем не було надано жодних доказів того, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення, крім вказаної умови, ним також враховувалася середньо ринкова вартість такого автомобіля, розрахована Мінекономрозвитку саме відносно автомобіля Позивача, з урахуванням всіх складових, визначених Методикою, затвердженою Постановою № 66 у відповідній редакції, тобто, зокрема й пробігу її автомобіля.
При цьому, доводи Апелянта про те, що вартість транспортного засобу Позивача перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1 033 500,00 грн) та його посилання на лист Мінекономрозвитку від 12.10.2018 № 3805-05/44621-06, є голослівними, оскільки вказаний лист складений майже через два роки після винесення спірного ППР. Жодних доказів отримання відповідного розрахунку в порядку, передбаченому чинним законодавством, станом на час виникнення спірних правовідносин Відповідачем суду не надано.
Більш того, у зазначеному листі Мінекономрозвитку наголошує, що воно не має можливості надати конкретну інформацію щодо середньоринокової вартості відповідного автомобіля.
15. Разом з тим, судова колегія зазначає, що статтею 20 ПК України регламентовано повноваження податкових органів запрошувати платників податків, зборів, платежів або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог іншого законодавства, отримувати безоплатно від платників податків довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.
Однак, Апелянт не скористався наданими йому повноваженнями і не вжив всіх належних і необхідних заходів для встановлення необхідних даних при віднесенні транспортного засобу позивача до об`єктів оподаткування.
16. Водночас, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», відповідно до принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.  
17. Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення, та не переконав судову колегію у своїй правоті.
18. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
19. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
20. Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року - без змін.
21. Розподіл судових витрат.
          З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 14 грудня 2023 року.

Головуючий суддя                                                   О.В. Епель

Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев

                                                                                                       Є.О. Сорочко