УХВАЛА
 
26 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 591/3373/21
провадження № 61-14449ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 03 травня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим договору позики,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому з урахуванням збільшення вимог, просив: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 2 242 039,75 грн, з яких: 1 620 000,00 грн заборгованість за договором позики від 15 грудня 2017 року, 402 000,00 грн - неустойка (штраф) за прострочення повернення грошей; 61 431,94 грн - 3% річних; 158 607,81 грн - інфляційні втрати; звернути стягнення на належне ОСОБА_1 майно - нежитлове приміщення (виробничий корпус) загальною площею 520,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного майна на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Бурбикою Т. А.; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 50 000,00 грн моральної шкоди.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив: визнати припиненим договір позики від 15 грудня 2017 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т. А. та зареєстрований в реєстрі за № 4481; визнати припиненою заставу нежитлового приміщення (виробничий корпус), загальною площею 520,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору позики від 15 грудня 2017 року, укладений між ним та ОСОБА_2 .
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 15 грудня 2017 року у розмірі 1 620 000,00 грн, 61 431,94 грн - 3% річних, 402 000,00 грн - неустойка (штрафу) за прострочення повернення грошей, 158 607,81 грн - інфляційних витрат та 11 350,00 грн судового збору.
В іншій частині вимог відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2023 року звернуто стягнення на належне ОСОБА_1 майно, а саме нежитлове приміщення (виробничий корпус) загальною площею 520,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , складові частини: виробничий корпус «Б», площею 275 кв.м, виробничий корпус «В», площею 245,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 33278659101 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 15 грудня 2017 року.
Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 24 500,00 грн. В іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями,  ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.
Постановою Сумського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 травня 2023 року скасовано в частині задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат в сумі 158 607,81 грн, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 травня 2023 року змінено в частині розміру присудженої до стягнення неустойки (штрафу) та в частині розподілу судових витрат, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26 800,00 грн неустойки (штрафу) та 8 459,03 грн судового збору, а не в розмірі визначеному судом першої інстанції.
В іншій оскаржуваній частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 травня 2023 року залишено без змін.
Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2023 року змінено, викладено абзац перший резолютивної частини додаткового рішення в такій редакції:
«У рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за договором позики від 15 грудня 2017 року на загальну суму 1 708 231,94 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно: нежитлове приміщення (виробничий корпус) загальною площею 520,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , складові частини: виробничий корпус «Б», площею 275 кв.м, виробничий корпус «В», площею 245,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 33278659101, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах».
Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 червня 2023 року змінено, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 632,22 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем в суді першої інстанції.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Турченко С. П. 06 жовтня 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 03 травня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Проте, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», яка не є постановою Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Тому вказані посилання не можуть бути підставою касаційного оскарження судових рішень в розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявник має право надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій він може уточнити посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України відповідно до вимог процесуального закону та надіслати копії уточненої скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. 
Частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.
Позов ОСОБА_3 містить вимоги майнового характеру (стягнення боргу) та 1 відсоток ціни позову перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зустрічний позов ОСОБА_1 містить вимогу немайнового характеру (визнання припиненим договору позики).
Враховуючи викладене, заявник за подання касаційної скарги має сплатити судовий збір у розмірі 24 516,00 грн (((2 270,00 х 5) х 200 %) + (2 270,00 грн х 0,4) х 200 %). 
Оскільки до касаційної скарги заявником додано платіжну інструкцію № 9319-9426-2674-9655 від 05 жовтня 2023 року про сплату судового збору в розмірі 16 918,06 грн та платіжну інструкцію № 9319-9427-5542-2343 від 05 жовтня 2023 року про сплату судового збору в розмірі 1816,00 грн, то йому необхідно доплатити 5 781,94 грн. 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України 
«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею         392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 03 травня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        М. Є. Червинська