Справа № 465/2494/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/1541/23                                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
Категорія: 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                10 жовтня 2023 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р.,
з участю: представника позивача – Сухої М.В.,
відповідача  ОСОБА_1 , його представника –
                                 ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
У травні 2018 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №26253050786102 від 11.05.2016 року в розмірі 284498 грн. 02 коп., з яких: сума несплаченого кредиту – 196393 грн. 10 коп.; сума несплачених відсотків за користування кредитними коштами – 88004 грн. 92 коп.; сума несплаченої комісії за користування кредитними коштами – 100 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що  11.05.2016 року між ПАТ (в подальшому – АТ) «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено комплексний договір про надання банківських послуг №26253050786102-КР. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
11.05.2016 року відповідач звернувся до позивача із заявою про надання кредиту/кредитним договором, а також своїм підписом повністю та безумовно прийняв пропозицію банку укласти універсальний договір банківського обслуговування клієнтів – фізичних осіб ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на умовах, визначених в УДБО та підтвердив факт ознайомлення з Тарифами банку та умовами УДБО, відповідачу було відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку VISA Platinum Pay Wave для здійснення розрахунків по цьому рахунку. 
Згідно розділу 10 Комплексного договору, кредит надається у вигляді кредитної лінії на строк 12 місяців у розмірі 200000 грн. 
Відповідно до розділу 13А кредитного договору (заяви), датою видачі кредиту є 20.05.2016 року, датою погашення кредиту – 01.05.2017 року.
Банк зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі 200000 грн., однак, відповідачем зобов`язання за кредитним договором не виконані, в результаті чого виникла спірна заборгованість.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  АТ «Банк Кредит Дніпро»  заборгованість за кредитним договором у розмірі 284498 грн. 02 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» судовий збір в розмірі 4267 грн. 47 коп.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.
На переконання апелянта, суд першої інстанції, всупереч вимогам п.8 ст.83, ст.126 ЦПК України, долучив непідписані та незасвідчені аркуші, названі «виписками по рахунку», до матеріалів справи та зробив посилання на них в рішенні з метою встановлення факту отримання коштів відповідачем.
Звертає увагу, що долучені позивачем в 2023 році (через 5 років після подання позовної заяви) не підписані аркуші, не відповідають вимогам оформлення документів, оскільки не містять відмітки про засвідчення копії документа.
Наголошує, що інших належних та допустимих доказів отримання відповідачем коштів від позивача матеріали справи не містять.
Звертає увагу, що жодного електронного чи паперового документа на переказ грошей на рахунок відповідача позивачем не надано, як не надано і доказів передачі відповідачу платіжної картки.
Стверджує, що в даному випадку для виникнення зобов`язальних договірних відносин недостатньо підписання лише тексту договору, необхідним є факт передання грошей, оскільки саме з цього моменту договір позики є укладеним, а у позичальника виникають зобов`язання з повернення отриманих у позику грошей.
На думку апелянта, у зв`язку з не доведенням позивачем факту отримання грошових коштів відповідачем, позовна вимога про стягнення спірної заборгованості не підлягає задоволенню.
04.07.2023 року від АТ «Банк Кредит Дніпро» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача висловила заперечення з приводу доводів апеляційної скарги. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу – безпідставною.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам у повному обсязі відповідає, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 11.05.2016 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено Комплексний договір про надання банківських послуг №26253050786102-КР. 
Відповідно до вказаного договору, відповідач ОСОБА_1 просив ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відкрити на його ім`я поточний рахунок в гривні та випустити на його ім`я платіжну картку для здійснення розрахунків по цьому рахунку, відповідно до якої своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з Тарифами Банку та умовами УДБО, з ними погодився і зобов`язався виконувати.
Підписанням цього договору відповідач вказав, що розуміє та погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту, підписання та скріплення печаткою зі сторони Банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом Банку) ця заява разом із графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, УДБО та Тарифами Банку складають кредитний договір.
Окрім цього, пунктом 13 договору передбачено, що ОСОБА_1 підтвердив, що отримав картку VISA Platinum PayWave терміном дії до 31.05.2017 року, а також логін та пароль для доступу до Free Bank.
Згідно Інформації про умови кредитування, сума наданого кредиту відповідачу ОСОБА_1 становить 200000 грн., строк кредитування – 12 місяців зі сплатою 48% річних за користування кредитними коштами.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.11.2021 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Комплексному кредитному договорі про надання банківських послуг №26253050786102 від 11.05.2016 року, заяві про надання кредиту від 11.05.2016 року тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (ЛНДІСЕ).
Відповідно до висновку експерта №3683-Е від 09.01.2023 року, підписи від імені ОСОБА_1 , розташовані у рядку «Підпис клієнта» (власника рахунку) на лицевій стороні та в рядку « ОСОБА_1 » на зворотній стороні Комплексного договору про надання банківських послуг №26253050786102-КР (опитувальник) від 11.05.2016 року виконані ОСОБА_1 ; підписи від імені ОСОБА_1 у рядках «Паславський Ю.В.» на лицевій та зворотній сторонах заяви від його імені про надання кредиту від 11.05.2016 року, виконані не ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі  ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин 1 і 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.102 ЦПК України, висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Враховуючи встановлені обставини справи та наявний в матеріалах справи висновок експерта №3683-Е від 09.01.2023 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підтвердження належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами Комплексного договору про надання банківських послуг №26253050786102-КР від 11.05.2016 року, в контексті якого встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним вищевказаним договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку доказам у їх сукупності та, відповідно, встановивши факт укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ОСОБА_1 11.05.2016 року Комплексного договору про надання банківських послуг №26253050786102-КР та отримання за його умовами позичальником грошових коштів, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» спірної заборгованості, яка підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який не був спростований відповідачем.
Щодо посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту одержання кредиту відповідачем, колегія зазначає наступне.
У даній справі встановлено, що кредитний договір №26253050786102-КР від 11.05.2016 року підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов даного договору і його дійсність не оспорював, в подальшому, виконував договір, користуючись кредитним лімітом за допомогою отриманої ним платіжної картки, що підтверджується випискою по рахунку, а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту видачі Банком та, відповідно, отримання відповідачем кредитних коштів за умовами кредитного договору №26253050786102-КР від 11.05.2016 року.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на порушення судом норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 20 жовтня 2023 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич