СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року                    м. Харків                        Справа № 922/1521/18 (922/414/23)  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя  Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Ламанової А.В.
за участю:
від відповідача ТОВ "Салтівський хлібозавод" - Халабурдін С.В., ордер АХ№1120543 в залі суду;
від третіх осіб:
від НБУ - Софін О.В. довіреність від 09.12.2023 №18-0012/85454, витяг ЄДР поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду;
від ФГВФО - Шилець А.Р. довіреність №60-12801/22 поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду;
від заявника апеляційної скарги ПАТ "Каравай" - Шендрик К.О. довіреність від 23.03.2023 поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду;
від заявника апеляційної скарги ПАТ "Златобанк" - Коваль Л.Л. довіреність №296/23 від 26.05.2023 поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Каравай" (вх.1781Х) та Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (вх. 1820Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 (повний текст складено 07.08.2023), ухвалене у складі судді Усатого В.А. у справі № 922/1521/18(922/414/23)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Каравай",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1. Публічне акціонерне товариство "Златобанк";
2. Національний банк України;
3. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;
до Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський Хлібозавод",
про витребування майна
в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Каравай",

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року до Господарського суду Харківської області звернувся ПАТ "Каравай" з позовною заявою, в якій просить суд:
- витребувати з незаконного володіння Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" на користь Публічного акціонерного товариства "Каравай" об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, РНОНМ: 545558663101;
- витребувати з незаконного володіння ТДВ "Салтівський хлібозавод" на користь ПАТ "Каравай" рухоме майно, а саме: 1. Лінія ЛПС -6-30231, 1 шт.; 2. Апарат WАТТЕК СОНЕRS - 30360, 1 шт.; 3. Ваги ВПР-200 до (200г) - 20335, 1 шт.; 4. Ксерокс РС-320 - 20404, 1 шт.; 5. Мийка - 30418, 1 шт.; 6. Рефрактометр - 30203, 1 шт.; 7. Стіл робочий - 30417, 1 шт.; 8. Холодильник Днепр - 20309, 1 шт.; 9. Шафа гардеробна - 30416, 1 шт.; 10. Контейнер для сміття - 30374, 4 шт.; 11. Котел травний (пищеварительний) - 30103, 1 шт.; 12. Привід універсальний - 60621, 1 шт.; 13. Автодорога внутрізаводська - 30013, 1 шт.; 14. Автопогрузчик "Балканкар" - 30179, 1 шт.; 15. Верстак слюсарний - 80063, 1 шт.; 16.         Станок-80023, 1 шт.; 17. Деревооброб. станок - 80036, 1 шт.; 18. Довбежний станок          - 80024, 1 шт.; 19. 3абофрезерн станок - 80021, 1 шт.; 20. 3абофрезерн станок - 80020, 1 шт.; 21. Компресор 48У 5/9 -30534, 1 шт.; 22. Компресор ПКС - 30498, 2 шт.; 23. Компресор ПКС5-25 - 80079, 1 шт.; 24. Компресора 4ВУ1/91М - 30331, 4 шт.; 25. Боронопровідний комплекс - 30009, 1 шт.; 26. Насос центробіжний К 45/30 - 30536, 1 шт.; 27. Насос центробіжний К 45/30 - 30535, 1 шт.; 28. Настільно свердлильний станок - 80031, 1 шт.; 29. Редуктор 1Ц2У-355-10-12 -30537, 1 шт.; 30. Зварювальний трансформатор ТДК 375 - 30086, 2 шт.; 31. Свердлильний верстат (свердлильний станок) - 80033, 1 шт.; 32. Верстат заточувальний (станок заточной) - 30038, 1 шт.; 33. Верстат токарний (станок токарний) 1А 62 -30035, 1 шт.; 34. Верстат фрезерний "Универсал" - 30034, 1 шт.; 35. Тістодільник (тестоделитель) ТИПУ "КУЗБАСС"- З0491, 1 шт.; 36. Токар. винтор. верстат - 80018, 1 шт.; 37. Токарний верстат - 80034, 1 шт.; 38. Токарний верстат - 80025, 1 шт.; 39. Фрезерний верстат - 80074, 1 шт.; 40. Бачок АВБ-100 -30121, 1 шт.; 41. Бачок АВБ-100 - 30117, 1 шт.;
- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "Каравай" вказує, що відповідач - ТДВ "Салтівський хлібозавод" не може вважатися добросовісним набувачем спірного нерухомого та рухомого майна, а є особою, яка набула спірне майно без достатньої правової підстави, а тому, посилаючись на ст.387 ЦК України, просить витребувати своє майно від особи, яка, на його думку, незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
З огляду на те, що Господарським судом Харківської області розглядається справа про банкрутство ПАТ "Каравай" з урахуванням положень КУзПБ справу за позовом ПАТ "Каравай" передано на розгляд в межах справи про банкрутство ПАТ "Каравай".
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 (повний текст складено та підписано 07.08.2023) в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позов про витребування майна, яке відчужене стороною недійсного правочину, який було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на майно, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким позивач зловживав.
Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що при розгляді справи, судом встановлено: ПАТ "Каравай" (позивач у даній справі) передав спірне майно в іпотеку/заставу ПАТ "Златобанк", попередньо уклавши договір купівлі-продажу, відповідно до якого відчужив майно на користь ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант". При цьому, ПАТ "Каравай" приховав від іпотекодержателя/заставодержателя інформацію про договір купівлі-продажу.
У подальшому вказані дії ПАТ "Каравай" призвели до судового спору, в процесі якого, ПАТ "Каравай", скориставшись тим, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області в справі №309/4563/14-ц від 01 грудня 2014 року визнано недійсними договори іпотеки/застави, відчужив спірне майно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сістем Білдінг Менеджмент".
Товариство з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" (останній набувач майна, у якого ПАТ "Каравай" просить витребувати спірне майно) набув зазначене майно від ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" на підставі договору купівлі-продажу.
Крім того, Господарський суд Харківської області зауважив на тому, що ПАТ "Каравай", будучи обізнаним про незаконність ланцюга відчужень майна ще з 2015 року, звернувся з даним позовом до суду лише у 2023 році після припинення юридичної особи ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент".
Наведені обставини (дії /бездіяльність), за висновком суду, окрім іншого, у разі задоволення позовних вимог призведуть до неможливості звернення ТДВ "Салтівський хлібозавод" до ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент" з вимогами про повернення отриманого за правочином щодо відчуження майна.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд не застосував заявлену позовну давність, оскільки дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову через його безпідставність.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду до Східного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами звернулись ПАТ "Каравай" та ПАТ "Златобанк" (остання залишалась без руху).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2023, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Каравай" (вх.1781Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/1521/18(922/414/23) та призначено справу до розгляду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2023, крім іншого, задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про поновлення строку для звернення з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/1521/18(922/414/23) та поновлено пропущений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (вх. 1820Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/1521/18(922/414/23) та призначено справу до розгляду. Об`єднано апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Каравай" (вх.1781Х) та Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (вх. 1820Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/1521/18(922/414/23) в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду.

25.09.2023 до Східного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ "КАРАВАЙ". У відзиві вважає вимоги скарги законними та обґрунтованими, просить задовольнити апеляційну скаргу.
28.09.2023 до Східного апеляційного господарського суду від ТДВ "Хлібозавод Салтівський" надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Каравай", в якому вважає доводи апелянта безпідставними, а рішення Господарського суду Харківської області законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.
29.09.2023 до Східного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Златобанк", в якому просить задовольнити апеляційну скаргу. Наводить доводи в обґрунтування своєї позиції у справі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 оголошено про перерву в судовому засіданні до 12.10.2023, оскільки до судового засідання не прибули представники апелянтів та не повідомили про причини неявки, також представник НБ України усно просив перенести судове засідання оскільки НБ не встиг підготувати та направити відзив на апеляційні скарги.
09.10.2023 від Національного банку України надійшов відзив на апеляційні скарги ПАТ "Каравай" та АТ "Златобанк". У відзиві вважає заявлені скарги обґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
В судовому засіданні 12.10.2023 представник ПАТ "Каравай" та представник АТ "Златобанк" оголосили суду доводи своїх апеляційних скарг та наполягають на їх задоволенні. Представники ФГВФО та НБ України підтримали позицію апелянтів та просять скасувати рішення Господарського суду Харківської області у даній справі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В судовому засіданні 12.10.2023 представник ТДВ "Салтівський Хлібозавод" заперечував проти вимог апеляційних скарг, просив відмовити у їх задоволенні і залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду. Вважає, що судом першої інстанції в повній мірі встановлені обставини, які мають значення для вирішення спору, надано їм об`єктивну оцінку, оскаржуване рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Вважає безпідставними посилання ПАТ "Златобанк" в апеляційній скарзі на пов`язаність осіб ПАТ "Каравай" та ТДВ "Салтівський хлібозавод" через кінцевого бенефіциарного власника торгової марки. Представник відповідача пояснив, що торгова марка це продукт та може перебувати у користуванні різних осіб. Вважає, що ПАТ "Златобанк" безпідставно ототожнює поняття власник торгової марки та власник юридичної особи, яка користується правами такої торгової марки. Щодо частини назви "Салтівський", то це є назвою району міста Харків, в якому були розташовані зазначені особи.
Представник ПАТ "Каравай" в судовому засіданні також підтвердив, що власники ПАТ "Каравай" та ТДВ "Салтівський хлібозавод" є різними особами.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши доводи апеляційних скарг, доводи та заперечення, викладені у відзивах на скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до статті 269 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне.

12.06.2012 року між ПАТ "Каравай" та ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант" був укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого ПАТ "Каравай" продав два об`єкти нерухомості та рухоме майно, загальною вартістю 9 487 000 грн, а саме:
1) нежитлові будівлі під літ. "А-2", "Б-1", "В-1", "Г-1" загальною площею 3731,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, площа Повстання, буд. 2-А, вартістю 2000000грн (далі: Будівлі № 1);
2) нежитлові будівлі під літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, вартістю 5500000 грн (далі: Будівлі № 2);
3) обладнання, яке належить продавцю на підставі довідки з балансового рахунку №10.4 "Машини та обладнання" та № 10.6 "Інструменти, прилади, інвентар", вартістю 1987000 грн. (далі: Обладнання), перелік якого наведено у таблиці.
09.07.2012 для забезпечення Кредитного договору № 165/12-KLMV   від 09.07.2012, укладеного між ПАТ "Златобанк" (кредитодавець) та ПрАТ "Хлібзавод "Салтівський" (боржник/позичальник), між позивачем - ПАТ "Каравай" та ПАТ "Златобанк" укладено, зокрема договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим №989, за умовами якого в іпотеку ПАТ "Златобанк" позивач передав нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (п`ятдесят п`ять); договір застави № 165/12-KLMV/S-1 від 09.07.2012, за умовами якого в заставу ПАТ "Златобанк" позивач - ПАТ "Каравай" передав обладнання згідно переліку, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Польова 55.
При цьому, укладаючи іпотечний договір та договір застави, ПАТ "Каравай" не надав відомостей ПАТ "Златобанк" про укладення договорів купівлі продажу нерухомого майна та обладнання (яке є предметами договорів застави та іпотеки) з ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант". 
Наведені обставини не заперечуються представниками ПАТ "Златобанк" та вбачаються з договорів застави та іпотеки від липня 2012 року, в яких ПАТ "Каравай" свідчить та гарантує про те, що предмет договорів застави та іпотеки належить йому на законних підставах є його власністю, не знаходиться у спільній власності, щодо майна, яке є предметом договорів відсутні спори.
В наступному, ПАТ "Каравай" звернулося до Хустського районного суду Закарпатської області (справа №309/4563/14-ц) з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Агрогарант", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: публічне акціонерне товариство "Златобанк" про визнання договору купівлі-продажу та договору поруки недійсними, зазначивши на обґрунтування, що договір купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна, укладений між позивачем та СК "Агрогарант" був підписаний, проте фактично не виконаний, майно, що передавалось за договором купівлі-продажу відповідачу не передалось, а було передано в якості застави (іпотеки) іншій особі (третій особі по справі).
У межах вказаної справи Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Агрогарант" було подано зустрічний позов до публічного акціонерного товариства "Каравай", публічного акціонерного товариства "Златобанк", ОСОБА_1 про визнання договору поруки дійсним, визнання права власності на майно за договором купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності, припинення державної реєстрації права власності, визнання договорів іпотеки недійсними та виключення записів з державних реєстрів іпотеки, заборон відчуження нерухомого майна, речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування зустрічного позову позивач послався на договір купівлі-продажу від 12.06.2012 та зазначив, що за цим договором він придбав у ПАТ "Каравай" майно, однак реєстрації права власності на таке майно не відбулось через недбалість останнього, майно 09.07.2012 було неправомірно передано відповідачем-1 за зустрічним позовом ПАТ "Златобанк" в іпотеку та заставу, що порушує його права власності. 
01 грудня 2014 року рішенням Хустського районного суду Закарпатської області в справі №309/4563/14-ц у задоволенні первісного позову ПАТ "Каравай" відмовлено, зустрічний позов задоволено частково, зокрема визнано за приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АГРОГАРАНТ" право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м., розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Польова, 55, визнано за приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АГРОГАРАНТ" право власності на рухоме майно - основні засоби, а саме, обладнання (надалі майно), яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, витребувано з чужого незаконного володіння акціонерного товариства "КАРАВАЙ" об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м., розташоване за адресою: місто Харків, вулиця Польова, 55, витребувано з чужого незаконного володіння акціонерного товариства "КАРАВАЙ" рухоме майно - основні засоби, а саме, обладнання (надалі майно), яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, визнано недійсними договір іпотеки від 09.07.2012 за реєстровим №989 та договір застави №165/12-KLMV/S-1 від 09.07.2012.
Отже, за вказаним судовим рішенням від 01 грудня 2014 року власником спірного майна визнано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АГРОГАРАНТ".
При цьому, після постановлення зазначеного судового рішення майно не перереєстровано на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АГРОГАРАНТ", до реєстрів лише внесли записи про скасування іпотеки, що дозволяє дійти висновків, що метою таких дій було саме виключення записів про іпотеку.
02 січня 2015 року позивач - ПАТ "Каравай" (продавець) укладає з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем Білдінг Менеджмент" (покупець) договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим №2. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на відповідні об`єкти за ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент", номер запису про право власності – 8331901, індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: від 02 січня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 545558663101.
23 січня 2015 року Позивач - ПАТ "Каравай" (продавець) укладає з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем Білдінг Менеджмент" (покупець) укладено договір купівлі-продажу рухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. за реєстровим №122, відповідно до якого ПАТ "Каравай" продав, а ТОВ "СБМ" купило рухоме майно у кількості 150 одиниць, які складаються з 93 найменувань.
З викладеного та встановленого вище чітко вбачається, що ПАТ "Каравай" свідомо вчинив наступні дії:
- за один місяць до укладення договору іпотеки та застави з ПАТ "Златобанк" уклав договори купівлі продажу нерухомого та рухомого майна, яке стало предметом договорів іпотеки та застави. При цьому не вчинив дії з виконання цих договорів (вони були укладені лише на папері).
- приховав інформацію про наявність таких договорів від ПАТ "Златобанк" під час укладення договорів застави та іпотеки;
- незважаючи на факт перебування нерухомого майна на території м. Харкова ініціював судове провадження щодо спірного майна у Хустському районному суді Закарпатської області;
- за наявності судового рішення Хустського районного суду Закарпатської області від грудня 2014 року, про яке ПАТ "Каравай" був достеменно обізнаний, у січні 2015 року (тобто через місяць від такого рішення та знаючи про те, що за цим рішенням ПАТ "Каравай" більше не є власником як рухомого так і нерухомого майна) ПАТ "Каравай" укладає наступні договори купівлі - продажу майна (як рухомого так і нерухомого).
При цьому, НЕ ВЧИНИВ ЖОДНИХ ДІЙ, ПЕРЕДБАЧЕНИХ ЗАКОНОМ щодо оскарження судового рішення (Хустського районного суду). Разом з тим, скористався тим, що ПАТ "Златобанк" не був обізнаний про зазначене судове провадження, що унеможливило своєчасне оскарження зазначене судового рішення і воно набрало законної сили, без зволікань одразу після набрання рішенням законної сили, скориставшись тим, що договори іпотеки та застави, укладені з ПАТ "Златобанк", визнані недійсними (про що внесені відповідні відомості до державних реєстрів) реалізує нерухоме та рухоме майно фактично звільнивши його від обтяжень іпотекою.
ПАТ "Златобанк" отримав інформацію про судове рішення Хустського районного суду Закарпатської області після того, як були внесені записи про скасування іпотеки та перереєстрації нерухомого майна за новим власником. Після отримання такої інформації саме ПАТ "Златобанк", захищаючи свої права, звернувся з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.
29.05.2015 рішенням апеляційного суду Закарпатської області за апеляційною скаргою ПАТ "Златобанк" рішення Хустського районного суду від 01 грудня 2014 року в справі №309/4563/14-ц в частині задоволення зустрічного позову скасовано.
29.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сістем Білдінг Менеджмент" продало нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, Товариству з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д., за реєстровим №592, а також продало Товариству з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" на підставі договору купівлі-продажу 29/06-2018 спірне рухоме майно.
Після ухвалення апеляційним судом Закарпатської області постанови, якою скасовано рішення Хустського районного суду Закарпатської області ПАТ "Златобанк" вчиняв дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та щодо визнання його кредитором ПАТ "Каравай".
Посилання на вказані обставини та номери справи містяться у заявах, поясненнях та апеляційних скаргах ПАТ "Каравай" та ПАТ "Златобанк". Дослідивши зазначені обставини, апеляційний господарський суд зазначає про наступне.
У серпні 2015 року ПАТ "Златобанк" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом у справі №922/4800/15, в якому за останньою редакцією позовних вимог (справа розглядалась неодноразово) просив в рахунок погашення заборгованості ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ХЛІБЗАВОД "САЛТІВСЬКИЙ" перед АТ "ЗЛАТОБАНК" за Кредитним договором №165/12-КLМV від 09 липня 2012 року звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно (витребування якого є предметом розгляду даної справи №922/1521/18 (922/414/23)).
Заява була розглянута Господарським судом Харківської області в межах справи про банкрутство. За результатами її розгляду постановлено ухвалу 17.03.2020, якою в задоволенні заяви ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" (код ЄДРПОУ 35894495) (вх. 4800/15 від 25.08.2015 з урахуванням уточнень: 15.02.2016; 23.05.2016; 21.05.2018; 07.08.2018) про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави відмовлено.
Зазначена ухвала набрала законної сили, не оскаржена та не скасована у встановленому законом порядку.
Відмовляючи у задоволенні заяви ПАТ "Златобанк", суд встановив та зазначив, що майно як рухоме, так і не рухоме щодо якого заявлені вимоги не належить особам, до яких заявлені вимоги. Крім того, нерухоме майно змінило свою площу у зв`язку з частковим знищенням (знесенням) будівлі.
В описовій та мотивувальній частині ухвали Господарського суду Харківської області від 17.03.2020 у справі №922/4800/15 зазначено, що "До суду надійшла заява - клопотання вх. 6808 від 17.03.2020 від ліквідатора ПАТ "Каравай". В заяві повідомлено суд про те, що ПАТ "Каравай" станом на 17.03.2020 не є власником рухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, оскільки право власності на рухоме майно перейшло від ПАТ "Каравай" за договорами купівлі продажу, які укладені ще у 2015 році. До заяви додані копії договорів купівлі продажу рухомого майна." З огляду на те, що позов подано до неналежних відповідачів, а клопотання про заміну відповідачів заявлено не було, суд відмовив у задоволенні вимог ПАТ "Златобанк".
Отже, під час розгляду справи №922/4800/15 ліквідатор ПАТ "Каравай" стверджував та наполягав на тому, що ПАТ "Каравай" НЕ Є ВЛАСНИКОМ спірного майна. На підтвердження зазначених обставин саме ліквідатор ПАТ "Каравай" надав суду копії відповідних договорів із ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент". Під час розгляду справи №922/4800/15 судом перевірено зазначені обставини шляхом отримання інформації з  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 16.03.2020 та встановлено, що дійсно майно зареєстровано за іншими особами.
Східний апеляційний господарський суд додатково зауважує на тому, що посилання на вказану справу міститься в апеляційній скарзі ПАТ "Каравай" (а.10 апеляційної скарги), а судове рішення у даній справі наявне у Єдиному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним.

Крім того, 28.08.2017 Публічне акціонерне товариство "Златобанк" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати його кредитором Публічного акціонерного товариства "Каравай", вимоги якого забезпечено заставою майна зазначаючи про те, що вимоги виникли на підставі Кредитного договору №165/12-KLMV від 09.07.2012, в порядку, передбаченому положеннями статей 105, 110-112 ЦК України.
За цією заявою Господарським судом Харківської області відкрито провадження №922/2869/17. Справа розглядалась неодноразово.
ОДНАК, станом як на час ухвалення оскаржуваного рішення у справі №922/1521/18(922/414/23) так і на момент ухвалення постанови Східним апеляційним господарським судом за результатами апеляційного перегляду відсутнє судове рішення у справі №922/2869/17. Тобто станом на момент 12.10.2023 відсутнє судове рішення, яким ПАТ "Златобанк" був би визнаний кредитором ПАТ "Каравай" (в тому числі заставним).
Дослідивши в реєстрі судових рішень судові рішення у справі №922/2869/17 Східний апеляційний господарський суд зазначає про те, що як ПАТ "Каравай" до відкриття провадження у справі про банкрутство, так і ліквідатор ПАТ "Каравай", який призначений під час введення ліквідаційної процедури, не погоджувався з вимогами ПАТ "Златобанк" та не визнавав його кредитором ПАТ "Каравай".
Так, 06.11.2017 до суду від ПАТ "Каравай" надійшли додаткові заперечення вх. 36503 на заяву АТ "Златобанк", в яких зазначає про те, що юридичну особу ПрАТ "Хлібозавод Салтівський" припинено у встановленому законом порядку на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 09.03.2017 у справі № 922/224/15 (затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс). Вважає, що оскільки юридичну особу позичальника (боржника за основним зобов`язанням) припинено, тому є припиненим зобов`язання, які забезпечують виконання основного.
При наступному розгляді, вже особисто ліквідатор надав пояснення, в яких також просив відмовити у задоволенні вимог АТ "Златобанк" про визнання його кредитором боржника, вимоги якого забезпечені заставою.
Свою позицію ліквідатор обґрунтовував, посилаючись на ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.03.2020, якою відмовлено АТ "Златобанк" у вимогах про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із встановленням того факту, що ПАТ "Каравай" НЕ є власником майна, на яке Банк просить звернути стягнення. Зазначає про те, що власником майна з січня 2015 року є ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент". На підтвердження вибуття майна з власності Боржника (ПАТ "Каравай") надавав копії договорів купівлі-продажу від 2015 року.
Ліквідатор вважав, що оскільки Банк посилається на те, що його вимоги до Боржника ґрунтуються на зазначеному договорі іпотеки, а майно, яке є предметом цього договору, вибуло з володіння Боржника ЩЕ ДО звернення Банку з даним позовом (про визнання його заставним кредитом), то відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання Банку заставним кредитором.
Зазначені обставини відображені в судових рішеннях, які містяться в реєстрі судових рішень. Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що скасування деяких із зазначених судовихрішень не впливає та не змінює обставин про те, що ліквідатор займав саме наведену вище позицію та подавав заяви вказаного змісту. Скасування зазначених судових рішень впливає лише на правильність висновків суду, однак не стосується дій сторін та учасників провадження. Крім того, як зазначено вище ухвала Господарського суду Харківської області від 17.03.2020 у справі №922/1521/18 (вх. 4800/15) набрала законної сили не оскаржена та не скасована у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, під час апеляційного провадження та не заперечується сторонами та третіми особами Товариство з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" є останнім набувачем майна, яке він придбав за договором 29.06.2018 з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент".
23.01.2020 юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю "Сістем Білдінг Менеджмент" припинено.

02.02.2023 до Господарського суду Харківської області звернувся ПАТ "Каравай" в особі ліквідатора із заявою, в якій просить суд: витребувати з незаконного володіння Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" вказане вище нерухоме а рухоме майно.
Звертаючись із заявою вважає, що оскільки в апеляційному порядку скасовано рішення Хустського районного суду Закарпатської області по справі №509/4563/14-ц, то іпотека та застава є дійсними. Зазначене, на думку ПАТ "Каравай", свідчить про те, що всі договори у ланцюгу відчужень рухомого та нерухомого майна з моменту вибуття цього майна з володіння ПАТ "Каравай" є нікчемними, оскільки укладені без згоди іпотекодержателя та заставодержателя - ПАТ "Златобанк", а отже, не потребують визнання їх недійсними в судовому порядку (вони нікчемні в силу закону). З наведених мотивів заявник вважає, що єдиним законним власником майна (рухомого та нерухомого) є ПАТ "КАРАВАЙ", тобто ТДВ "Салтівський хлібозавод" є незаконним володільцем та повинен повернути майно його єдиному законному володільцю.
Оскільки ПАТ "Каравай" перебуває у процедурі банкрутства, то відповідна заява подана саме ліквідатором, який вказує на те, що виявлення, пошук та повернення майна боржника є його прямим обов`язком відповідно до положень КУзПБ.
Господарський суд Харківської області, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про те, що саме дії ПАТ "Каравай" створили ситуацію, коли майно свідомо було позбавлено обтяжень, а в наступному виведено з володіння ПАТ "Каравай". Такі дії були довготриваючими, свідомими та навмисними. З наведеного господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов (заяву) подано особою, яка зловживала своїм правом, тому відсутні підстави для захисту права, яким особа зловживала.

Доводами апеляційної скарги ПАТ "Каравай" є наступні:
1. суд першої інстанції, зазначаючи в оскаржуваному судовому рішенні про договір купівлі-продажу спірного майна між ПАТ "Каравай" та ПрАТ "Страхова компанія Агрогарант", вийшов за межі обставин, які стосуються даної справи.
Апелянт стверджує про те, що жоден учасник справи не надавав суду документів, які б стосувались договору купівлі продажу майна між ПАТ "Каравай" та ПрАТ "Страхова компанія Агрогарант".
Апелянт зауважує, що висновки суду про обставини укладення договору купівлі-продажу між ПАТ "Каравай" та ПрАТ "Страхова компанія Агрогарант", ґрунтуються на скасованому судовому рішенні Хустського районного суду Закарпатської області.
Апелянт вважає безпідставним дослідження судом першої інстанції обставин щодо проміжку часу між укладенням договору купівлі продажу між ПАТ "Каравай" та ПрАТ "Страхова компанія Агрогарант" та укладенням договору іпотеки з ПАТ "Златобанк".
2. апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо "вживання позивачем права на зло". 
На підтвердження своєї позиції, апелянт посилається на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно до яких, якщо власники майна зловживали таким правом та вчиняли дії на шкоду кредиторів, то вбачається можливим задовольнити вимоги іншого стягувача (в даному випадку ліквідатора) який діє на користь та в інтересах кредиторів про повернення майна, яке вибуло з володіння боржника внаслідок таких дій власників.
На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано особливостей притаманних процедурі банкрутства та того, що виявлення та повернення майна є обов`язком ліквідатора.
3. апелянт вважає висновки місцевого господарського суду суперечливими та такими, що не узгоджуються один з одним.
Так, апелянт зауважує на тому, що встановивши факт недійсності (нікчемність) договору купівлі-продажу між ПАТ "Каравай" та ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" суд доходить висновку про добросовісність наступного набувача ТДВ "Салтівський хлібозавод", що, на думку апелянта, є взаємосуперечливим.

Доводами апеляційної скарги ПАТ "Златобанк" є наступні:
1. суд першої інстанції залишив поза увагою особливості процедури банкрутства, а саме той факт, що майно боржника включається до ліквідаційної маси та має бути направлено на задоволення вимог кредиторів, в тому числі заставних. ПАТ "Златобанк" вважає себе особою, яка є кредитором боржника, і яка має намір звернути стягнення на майно, яке є предметом іпотеки та застави.
2. суд першої інстанції безпідставно послався на договір між ПАТ "Каравай" та ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант". Таке посилання, на думку ПАТ "Златобанк", створює небезпечний прецедент надання законної сили фактам, які не підтверджені належними та допустимими доказами та не входять до предмету доказування у даній справі.
3. апелянт вважає безпідставним відмову у задоволенні вимог про витребування майна з огляду на припинення проміжного власника в ланцюзі відчужень та зауваження про те, що це позбавляє кінцевого власника можливості відшкодувати втрати, понесенні у зв`язку з придбанням майна. Апелянт наполягає на тому, що закон не пов`язує можливість витребування майна у кінцевого власника з наявністю в реєстрі записів про всіх юридичних осіб з ланцюга недійсних правочинів.
4. апелянт не погоджується з висновком суду "про зловживання правом", оскільки в даному випадку позов поданий не в інтересах боржника, а в інтересах кредиторів.
5. на думку апелянта є хибним висновок місцевого господарського суду про те, що ТДВ  "Салтівський хлібозавод" є добросовісним набувачем. В обґрунтування такої позиції апелянт зауважує на тому, що на час придбання ТДВ  "Салтівський хлібозавод" спірного рухомого та нерухомого майна не був завершений спір про звернення стягнення на предмет іпотеки (№922/4800/15), про який було відомо ТДВ  "Салтівський хлібозавод", оскільки останній був залучений до його участі. Тобто, ТДВ  "Салтівський хлібозавод" було відомо про те, що відносно майна, яке він придбає, існує спір.
Крім того, апелянт посилається на пов`язаність осіб бенефіциарних власників торгової марки "Салтівський хлібозавод" та ПАТ "Каравай".

Надаючи оцінку правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, повноті встановлених обставин, необхідних для вирішення спору у даній справі, в межах вимог та доводів апеляційних скарг, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне.
З огляду на те, що 29.05.2015 апеляційним судом Закарпатської області скасовано рішення Хустського районного суду від 01.12.2014 у справі №309/4563/14-ц зокрема в частині визнання недійсним іпотечного договору та договору застави між ПАТ "Каравай" та ПАТ "Златобанк", отже іпотека та застава є дійсними.
Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент укладення ПАТ "Каравай" договорів купівлі-продажу з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент") 02 січня 2015 року правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про заставу" (в редакції, чинній на момент укладення ПАТ "Каравай" договорів купівлі-продажу з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент")  заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати  заставлене  майно  тільки  за згодою  заставодержателя.
В чинному законодавстві України відсутні норми, які б прямо встановлювали недійсність правочину (нікчемність правочину), за яким заставодавцем здійснено відчуження предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі, оскільки норми частини другої статті 17 Закону України "Про заставу" та частини другої статті 586 ЦК України не встановлюють нікчемність правочинів, за якими заставодавцем здійснено відчуження предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі,а тому відповідний договір відчуження переданого в заставу майна підлягає визнанню недійсним як оспорюваний, за результатами встановлених обставин справи, на підставі статті 215 ЦК України.
Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За змістом викладених норм укладення угод з відчуження майна (частини майна), переданого в іпотеку, без згоди іпотекодержателя зумовлює їх нікчемність та не створює інших юридичних наслідків, крім пов`язаних з їх нікчемністю.
Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в пункті 7.21 постанови від 23.05.2018 у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18).
Крім цього нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам оспорюваного виду, і сторони не досягають бажаного результату внаслідок вчинення нікчемного правочину. Останній породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю, які у розумінні положень статті 216 ЦК України, становлять поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постановах від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц (пункт 72), від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (пункт 95), від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (пункт 59).
Зважаючи на те, що матеріали справи не містять, а сторонами не надано доказів отримання згоди іпотекодержателя ПАТ "Златобанк" на відчуження предмету іпотеки, Східний апеляційний господарський суд вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недійсність (нікчемність) договору купівлі продажу нерухомого майна (яке є предметом іпотечного договору) між ПАТ "Каравай" та ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" 02 січня 2015 року.
Однак, що стосується договору купівлі-продажу рухомого майна, укладеного між ПАТ "Каравай" та ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" 23 січня 2015 року, Східний апеляційний господарський суд з урахуванням викладеного вище, зауважує, що в чинному законодавстві відсутні норми, які б встановлювали нікчемність договору купівлі-продажу майна, яке є предметом застави, укладеного без згоди заставодержателя. Позивачем (ліквідатором ПАТ "Каравай") та іншими учасниками провадження у справі не надано, а матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору купівлі продажу рухомого майна між ПАТ "Каравай" та ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" 23 січня 2015 року. В даному провадженні такі вимоги не заявлялись. Отже, такий договір є чинним та дійсним, а тому ПАТ "Каравай" з 2015 року не є власником вищезазначеного рухомого майна.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до приписів положень статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, та полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №906/655/18, від 19.06.2019 у справі №756/13683/16-ц, від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).
Верховний Суд зазначає, що у вирішенні спору між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, обов`язковому встановленню та перевірці підлягає факт добросовісного чи недобросовісного володіння чужим майном.
На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 01.04.2020 у справі №610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).
Незаконним володільцем спірного майна може бути як добросовісний, так і недобросовісний набувач. При цьому, добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.
Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку, а від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 ЦК України.
Крім того, у застосуванні статей 387, 388 ЦК України важливе значення має визначення критерію "пропорційності" втручання у право власності набувача майна.
Питання щодо втручання держави в право на мирне володіння майном врегульоване в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у рішеннях у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".
При цьому у питаннях оцінки "пропорційності", як і в питаннях наявності "суспільного", "публічного" інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.  
Отже, питання добросовісності/недобросовісності набувача є визначальним для застосування положень статей 377, 388 ЦК України, а тому підлягає обов`язковому з`ясуванню та перевірці судом для правильного вирішення ним спору (аналогічний за змістом висновок викладений Верховним Судому постанові від 18.02.2021 у справі №14/5026/1020/2011).

На виконання зазначених приписів закону та з урахуванням позицій, викладених у постановах Верховного Суду, місцевим господарським судом досліджено обставини придбання ТДВ "Салтівський хлібозавод" спірного майна та встановлено наступне:

станом на час придбання  ТДВ "Салтівський хлібозавод" спірного майна "29" червня 2018 року Державний реєстр речових прав та Державний реєстр обтяжень рухомого майна не містили відомостей про наявність іпотеки/застави, а в Єдиному реєстрі судових рішень опубліковано судове рішення (рішення Господарського суду Харківської області від "13" листопада 2017 року у справі №922/2869/17 за позовом  Публічного АТ "Златобанк" до      Публічного АТ "Каравай" про  визнання кредитором, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від "16" січня 2018 року), з якого вбачається інформація про припинення іпотеки та застави щодо спірного майна. 
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Східним апеляційним господарським судом встановлено, що ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Караченцева А.Ю. ЛИШЕ 07.06.2021 засобами поштового зв`язку звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 у справі № 922/2869/17 Господарського суду Харківської області.
Ухвалою 28.07.2021 Верховний Суд задовольнив клопотання ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Караченцева А.Ю. про поновлення строку на касаційне оскарження.
Отже, станом на 29.06.2018 року (момент укладення договору купівлі продажу між ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" та ТДВ "Салтівський хлібозавод") набувач/покупець ТДВ "Салтівський хлібозавод" обґрунтовано за наявності відомостей з Держаних реєстрів про відсутність обтяжень, судових рішень, які набрали законної сили, відсутності касаційних скарг на ці рішення (з моменту ухвалення постанови Харківського апеляційного господарського суду, якою залишено в силі рішення Господарського суду Харківської області, якими встановлено припинення іпотеки до моменту укладення договору купівлі продажу з ТДВ "Салтівський хлібозавод" минуло 6 місяців, в той час як строк подання касаційної скарги 20 днів) вважало майно таким, що не має обтяжень і , відповідно продавця таким, що має законне право відчужувати таке майно.
З огляду на вищезазначене, Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції про те, що ТДВ "Салтівський хлібозавод" є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій продавця та відомості державних реєстрів.
Зважаючи на висновок про те, що ТДВ "Салтівський хлібозавод" є добросовісним набувачем спірного майна витребування майна від добросовісного набувача регулюється статтею 388 ЦК України.
Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
При цьому, як встановлено Закарпатським апеляційним судом у справі №309/4563/14-ц і Господарським судом Харківської області при розгляді справ №922/4800/15 та даної справи №922/1521/18(922/414/23) ПАТ "Каравай", укладаючи договори купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" діяв свідомо та з власної волі.
Отже, правові підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, для витребування нерухомого майна у добросовісного набувача відсутні, що обґрунтовано встановлено судом першої інстанції.
В частині вимог позивача (ліквідатора ПАТ "Каравай") про витребування рухомого майна, то як встановлено та зазначено вище, договір купівлі-продажу рухомого майна між ПАТ "Каравай" та ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" не є нікчемним в силу закону, відсутні докази визнання цього договору недійсним, отже майно вибуло з володіння боржника у 2015 році на підставі договору, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача в частині про витребування рухомого майна.

Щодо висновку суду першої інстанції про "право на зло/зловживання правом", з яким не погоджуються обидва апелянта, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне.
Як встановлено та зазначено вище саме дії ПАТ "Каравай" призвели до ланцюга подій, які мали наслідком вибуття майна з власності/володіння боржника та до чисельних судових спорів.
А саме: 
1. за один місяць до укладення договору іпотеки та застави з ПАТ "Златобанк" вчинив договори купівлі продажу нерухомого та рухомого майна, яке стало предметом договорів іпотеки та застави. При цьому не вчинив дій з виконання цих договорів (вони були укладені лише на папері).
2. приховав інформацію про наявність таких договорів від ПАТ "Златобанк" під час укладення договорів застави та іпотеки;
3. вчиняючи договори з ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант", ПАТ "Каравай" не мав цілі продати майно, а мав приховану мету позбавитись обтяжень майна. Саме наявність цих договорів дозволило ПАТ "Каравай" ініціювати провадження у Хустському районному суді Закарпатської області, незважаючи на факт перебування нерухомого майна на території м. Харкова;
4. за наявності судового рішення Хустського районного суду Закарпатської області від грудня 2014 року, про яке ПАТ "Каравай" був достеменно обізнаний, у січні 2015 року (тобто через місяць від такого рішення та знаючи про те, що за цим рішенням ПАТ "Каравай" більше не є власником як рухомого так і нерухомого майна) ПАТ "Каравай" укладає наступні договори купівлі - продажу майна (як рухомого так і нерухомого).
Наведені обставини безумовно дозволяють дійти обґрунтованого висновку про свідомість вчинення ПАТ "Каравай" дій, направлених на ухилення від виконання зобов`язань за іпотечним договором, укладеним з ПАТ "Златобанк". Такі дії свідчать про те, що метою ПАТ "Каравай" було саме зняти обтяження іпотекою майна та вивести його зі свого володіння.
Стосовно посилань ліквідатора на те, що не можна ототожнювати дії власника та особу власника боржника з ліквідатором, оскільки в даній справі саме ліквідатором поданий позов про витребування майна, Східний апеляційний господарський суд зазначає про наступне.
Провадження у справі про банкрутство ПАТ "Каравай" порушено у 2018 році. З позовом у даній справі ліквідатор звернувся лише у 2023 році, тобто після спливу 5 років з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство.
Ліквідатор не тільки не вчиняв дій з повернення зазначеного майна, а навпаки категорично заперечував право власності боржника на це майно, про що детально встановлено та зазначено вище. При цьому, в обґрунтування даної позовної заяви ліквідатор, крім іншого, посилається саме на те, що апеляційним судом Закарпатської області у 2015 році скасовано рішення Хустського районного суду, тому іпотека є дійсною і договори купівлі-продажу ПАТ "Каравай" з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" є недійсними (нікчемними).
Разом з цим, Східний апеляційний господарський суд додатково звертає увагу на те, що ці обставини, які вже були достеменно відомі ліквідатору під час розгляду заяв ПАТ "Златобанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки та про визнання його заставним кредитором у справі про банкрутство ПАТ "Каравай" (попередніх розглядах заяви про визнання заставним кредитором), не вплинули на його оцінку вимог банку та він подавав заперечення щодо цих вимог, на підтвердження яких він надавав та посилався саме на договори купівлі-продажу з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент", про недійсність (нікчемність) яких він почав стверджувати лише у 2023 році під час звернення з даним позовом. Однак, при розгляді позову ПАТ "Златобанк" про звернення стягнення на предмет іпотеки ліквідатор посилався на зазначені договори купівлі - продажу не висловлюючи сумнівів щодо їх дійсності; при попередньому розгляді заяви ПАТ "Златобанк" про визнання його кредитором у справі про банкрутство ПАТ "Каравай" ліквідатор також заперечував та посилався на вказані договори з ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент", як на дійсні та чинні. 
При цьому, апеляційний господарський суд зауважує на тому, що ліквідатор є  особою, яка має необхідний обсяг кваліфікації, знань, які дозволяють йому усвідомлювати те, що за умови скасування рішення про визнання недійсною іпотеки вона є чинною та дійсною, отже йому було достеменно відомо про нікчемність договору купівлі-продажу нерухомого майна, на який він посилався як на дійсний в обґрунтування своїх заперечень, які він висловлював на протязі 5 років.
Рішення Господарського суду Харківської області від 13.11.2017 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 у справі №922/2869/17 (в яких викладено висновок про припинення іпотеки) скасовані постановою Верховного Суду 16.09.2021 року. При цьому, касаційна скарга була подана саме ПАТ "Златобанк", а не ліквідатором, який не оскаржував зазначені судові рішення, отже погоджувався з їх мотивування.
Після повернення справи №922/2869/17 касаційним господарським судом на розгляд суду першої інстанції ліквідатор знову заперечував проти задоволення вимог ПАТ "Златобанк" з підстав того, що боржник не є власником спірного майна.
Отже все наведене вище у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що не тільки власники майна, які вчинили незаконні дії, а й ліквідатор (який з 2018 року займав одну позицію та вчиняв юридично значимі дії під час судових розглядів спорів щодо іпотечного та заставного майна, а через 5 років у 2023 році кардинально змінив свою позицію) вчиняє суперечливу поведінку.
З огляду на викладене, посилання ліквідатора на неможливість ототожнення осіб власників з іншою особою ліквідатором (саме який є позивачем у даній справі) є безпідставним, як і на судову практику Верховного Суду для підтвердження своєї позиції, оскільки в наведених ліквідатором постановах Верховного Суду мали місце інші обставини, які не є тотожними з даною справою. Крім того, у наведеному вище надана окрема оцінка як діям власників, так і діям ліквідатора.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень   частин другої - п`ятої статті 13   цього Кодексу.
Частиною 3 статті 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
З огляду на встановлене та зазначене вище, Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про доведеність фактів зловживання ПАТ "Каравай" своїми правами та вчинення дій на шкоду іншим особам.

Східний апеляційний господарський суд вважає помилковими висновки ПАТ "Златобанк" про те, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на обставини вчинення ПАТ "Каравай" договору з ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант" безпідставні та створюють небезпечний прецедент придання законної сили обставинам, які не входять до предмету доказування.
Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що ПАТ "Златобанк" помилково трактує зміст рішення місцевого господарського суду в цій частині.
По-перше, саме зазначені обставини - вчинення ПАТ "Каравай" договору з  ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант" мали наслідком виключення на деякий проміжок часу записів про наявність іпотеки та можливість продажу спірного майна ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент".
Ці обставини встановлені Закарпатським апеляційним судом у справі №309/4563/14-ц та відображені у його постанові (постанова якого є чинною, отже на факти, які встановлені та викладені у цій постанові, відповідно до вимог процесуального закону Господарський суд Харківської області міг посилатись, при цьому не потрібно додатково досліджувати такий договір).
На зазначену справу міститься посилання сторін у даній справі, а головне, з посиланням на цю постанову, крім іншого, обґрунтовані позовні вимоги, в матеріалах справи міститься копія цієї постанови.
При цьому, Господарський суд Харківської області в оскаржуваному рішенні не зазначає про те, що він досліджував договір між ПАТ "Каравай" з  ПрАТ "Страхова компанія "Агрогарант", а вказав, що ці обставини встановлені Закарпатським апеляційним судом.
По-друге, зазначені обставини безпосередньо впливають на розгляд даної справи, оскільки, як встановлено вище, саме вони запустили весь ланцюг подій, який став причиною звернень ПАТ "Златобанк" з позовами до суду, в тому числі і з позовом ліквідатора у даній справі.
По-третє, саме ці обставини, крім іншого, характеризують поведінку ПАТ "Каравай", що має суттєве значення для вирішення даного спору.  
З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає посилання апелянтів на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо "право на зло/зловживання правом" такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Східний апеляційний господарський суд вважає безпідставним твердження ПАТ "Златобанк" у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції відмовив у позові з підстав припинення юридичної особи ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент" і це унеможливлює звернення відповідача у разі задоволення позовних вимог за відшкодуванням втрат до особи, в якої він придбав спірне майно. Такі твердження є помилковим трактуванням ПАТ "Златобанк" змісту рішення місцевого господарського суду, оскільки підстави для відмови у позові судом першої інстанції зазначені інші.
При цьому, звернення місцевим господарським судом уваги на те, що позов поданий ліквідатором лише після припинення юридичної особи ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент" не є підставою, покладеною в основу для відмови у задоволенні позовних вимог, а є лише обставиною, яка додатково характеризує поведінку ПАТ "Каравай", оскільки як встановлено та зазначено вище, про дійсність іпотеки та, відповідно, нікчемність договорів купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент" та ПАТ "Каравай", останньому було відомо задовго до ліквідації ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент", як і про чисельні позови та заяви, які подавались ПАТ "Златобанк" та проти яких на протязі 5 років заперечував ліквідатор.
Вчинення незаконних дій власниками, а в наступному здійсненням ліквідатором суперечливих дій (про які зазначено вище), звернення до суду з позовом у даній справі через 5 років з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, та через кілька років після припинення юридичної особи ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент", крім іншого, матиме наслідком покладення "індивідуального і надмірного тягара" на особу (кінцевого власника), який, як встановлено вище, є добросовісним та, при цьому, не буде матиме змоги на відшкодування своїх втрат, понесених при покупці майна. Також це порушить принцип рівноваги та справедливості, коли з очевидної вини (неправомірних дій) особи ПАТ "Каравай" наслідки та тягар відповідальності за такі дії нестиме інша особа.

Посилання ПАТ "Каравай" в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом не враховано особливості процедури банкрутства та того, що ліквідатор зобов`язаний вчиняти дії з виявлення та повернення майна боржника, Східний апеляційний господарський суд вважає безпідставними.
Так, разом зі всім наведеним вище мотивуванням, місцевим господарським судом досліджено та встановлено, що правочини з відчуження спірного майна на користь ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент" вчинені ПАТ "Каравай" у 2015 році, в той час як банкрутство порушено у 2018 році. З огляду на досліджені обставини, місцевий господарський суд дійшов висновку, що правочини вчинені поза межами підозрілого періоду, визначеного статтею 42 КУзПБ.

Крім того, апеляційний господарський суд зауважує на тому, що майно, яке просить витребувати ліквідатор, є предметом іпотеки та застави. Іпотекодержателем та заставодержателем такого майна є ПАТ "Златобанк". Як зазначає сам ПАТ "Златобанк", ФГВФО, НБ України, вимоги, які заявляє банк, значно перевищують вартість майна. Відповідно до положень КУзПБ за рахунок такого майна можуть бути задоволені вимоги саме заставного кредитора. При цьому, на момент ухвалення оскаржуваного рішення місцевим господарським судом та на момент даного апеляційного провадження відсутнє судове рішення про визнання ПАТ "Златобанк" заставним кредитором (чи взагалі кредитором) ПАТ "Каравай". Тобто, інші кредитори мають право на задоволення своїх вимог за рахунок цього майна лише у випадку, коли вартість заставного майна перевищує розмір вимог заставного кредитора і, знову ж таки, правочини, щодо відчуження спірного майна укладені поза межами 3-х річного періоду.
Наведені обставини також достеменно відомі ліквідатору, тому такі посилання не доведені, не підтверджені належними доказами, суперечать положенням КУзПБ та є намаганням ліквідатора спотворити дійсні обставини справи, а також суперечить його попередній поведінці (діям/бездіяльності).
З урахуванням наведеного, твердження ліквідатора про те, що місцевим господарським судом не враховано положення Кодексу України з процедур банкрутства та про те, що його дії направлені на захист інтересів кредиторів є безпідставними та не відповідають обставинам справи.
Також, Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що повноваження ліквідатора не обмежуються лише тільки пошуком та витребуванням майна. Кодекс України з процедур банкрутства передбачає інші механізми та дії ліквідатора, в тому числі у разі незаконних дій власників боржника з виведення майна з володіння боржника, які мали наслідком доведення до банкрутства, або у разі недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів. 
Посилання ліквідатора в апеляційній скарзі на ухвали про арешт на майно від 2017 року, постановлені в рамках кримінального провадження, в обґрунтування недобросовісності останнього набувача, якому, за твердженням ліквідатора, було відомо про те, що майно перебуває під арештом, Східний апеляційний господарський суд вважає безпідставним та таким, що суперечить вимогам процесуального закону.
Так, в позовній заяві, та під час розгляду справи судом першої інстанції на такі обставини ліквідатор не посилався.
Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що відповідачем разом з відзивом на апеляційну скаргу надана копія ухвали Київського районного суду міста Харкова в рамках кримінального провадження, з якої вбачається, що 25.06.2018 арешти були зняті. Наведена дата передує укладенню договору купівлі-продажу спірного майна відповідача з ТОВ "Систем Білдінг Менеджмент".

Крім того, у даній справі, відповідачем була зроблена заява про застосування позовної давності, однак з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав, позовна давність не була застосована місцевим господарським судом. При цьому судом встановлено пропуск позивачем такого строку.
В апеляційній скарзі ПАТ "Златобанк" не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо пропуску цього строку та наводить обґрунтування своєї позиції. При цьому, зазначає, що навіть, якщо суд дійде висновку про пропуск строку позовної давності наявні підстави для поновлення такого строку. 
З цього приводу, апеляційний господарський суд зазначає про наступне.
У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
У відповідності до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.       
У постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.
З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позову з інших самостійних підстав, то Східний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що досліджувати обставини щодо позовної давності та зазначати про сплив позовної давності як додаткової підстави для відмови у позові не потрібно. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові ВП ВС від 31.10.2018 по справі №367/6105/16-ц (14-381цс18).
Оскільки Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з інших підстав, дослідження та зазначення місцевим господарським судом обставин пропуску позивачем позовної давності хоча і є помилковими, однак не призвели до ухвалення неправильного рішення, тому що судом зазначено про те, що позовна давність не застосовується.

Східний апеляційний господарський суд зауважує на наступне.
Як встановлено та зазначено вище, станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення та станом на момент його апеляційного перегляду відсутнє судове рішення про визнання ПАТ "Златобанк" заставним кредитором (чи кредитором) ПАТ "Каравай". Підстави для витребування рухомого майна відсутні через відсутність доказів визнання недійсним договору купівлі продажу рухомого майна.
При цьому, як встановлено місцевим господарським судом та під час апеляційного провадження, іпотека щодо спірного нерухомого майна є чинною.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду законне, обґрунтоване, судом першої інстанції в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення для справи, надано їм належну оцінку, судом дотримані норми матеріального та процесуального права, висновки суду є справедливими та відповідають встановленим обставинам. Підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищевикладеними висновками суду апеляційної інстанції. Правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

З огляду на те, що Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг, то витрати апелянтів у вигляді судового збору, сплаченого за звернення зі скаргами, покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Каравай" відмовити.
В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Златобанк" відмовити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/1521/18(922/414/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 287-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено  23.10.2023

Головуючий суддя                                                                     І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін