ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 493/1520/22
провадження № 61-6966св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Приватне підприємство «Левчик»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 20 грудня 2022 року, постановлену у складі судді Ільніцької О. М., та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Кутурланової О. В., Бездрабко В. О., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст заяви
 
У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Хлібна Нива» (далі - ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Левчик» (далі - ПП «Левчик») про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання прав.
 
У грудні 2022 року ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просило суд:
 - заборонити ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357;
 - заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам та будь-яким іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357.
 
Заява ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» мотивована тим, що відповідно до інформації             з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна                                    від 13 жовтня 2022 року № 312330534 вбачається, що ПП «Левчик» щороку оформлює договори оренди землі, а потім їх розриває, а в наступному знову з`являються незаконні договори оренди землі відносно земельної ділянки, яка раніше була передана в оренду ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива».
Таким чином, на підставі спірного договору оренди землі ПП «Левчик» може                            в будь-який час приступити до використання земельної ділянки, не виключена також можливість вжиття ним заходів стосовно чергового розірвання існуючого спірного договору оренди землі та укладання нового незаконного договору.
Отже, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення порушених прав ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива».
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 20 грудня 2022 року заяву ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» про забезпечення позову у справі за позовом ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» до ОСОБА_2 , ПП «Левчик» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення та визнання прав задоволено.
Заборонено ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357.
Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357.
 
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що реалізація власником чи землекористувачем права розпорядження спірною земельною ділянкою                           до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» вимог з точки зору відновлення усіх прав орендаря.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ПП «Левчик» задоволено частково.
Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 20 грудня 2022 року                        в частині заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання земельної ділянки площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову.
У іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Скасовуючи частково ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, застосовуючи захід забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357, не прийняв до уваги особливість режиму використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не пересвідчився                        і не встановив: чи використовується спірна земельна ділянка в теперішній час для вирощування сільськогосподарських культур, чи не буде обраний спосіб забезпечення позову фактичним втручанням в господарську діяльність                                      та чи не спричинить така заборона негативні наслідки (наприклад, втрату                               чи знищення врожаю, чи інших доходів, які могли бути отримані від збору врожаю чи іншого обробітку землі тощо).
Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб і з заявлених підстав, оскільки заборона користуватися спірною земельною ділянкою не тільки позбавляє підприємство на весь час вирішення спору права використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору, але й перешкоджає здійсненню ним підприємницької діяльності, як юридичною особою, з якою був укладений договір оренди земельної ділянки, який на час постановлення оскаржуваної ухвали                           є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку                      не спростована.
Щодо забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357, а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної вище земельної ділянки відповідає позовним вимогам, та є співмірним з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття заходів забезпечення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У травні 2023 року ПП «Левчик» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просило суд скасувати ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 20 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.
 
Касаційна скарга ПП «Левчик» мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчинення реєстраційних дій (без жодних обмежень) порушує право власності ОСОБА_1 , у тому числі правом розпоряджатися своїм майном (продати земельну ділянку), що не впливає на відносини оренди з ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ПП «Левчик», оскільки чинне законодавство України вимагає обов`язкового проведення державної реєстрації будь-яких змін прав щодо земельної ділянки.
Крім того, суди попередніх інстанцій не врахували того, що ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» звернулося до суду з позовними вимогами немайнового характеру і у випадку їх задоволення таке судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, а тому запропонований спосіб забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами та є неналежним засобом задля усунення ризику невиконання судового рішення в цій справі.
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У червні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ПП «Левчик» не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в нескасованій апеляційним судом частині та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу права користування (оренди) земельною ділянкою, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357.
ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» оспорює дійсність договору оренди землі б/н                            від 19 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357.
 
Крім того, ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» просить визнати за ним право оренди цієї земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н від 19 травня 2006 року,     що укладений між ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
 
З огляду на викладені обставини, якими ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» обґрунтовує свої позовні вимоги, його звернення до суду направлено на відновлення порушеного та невизнаного, на його думку, права орендаря на поновлення договору оренди землі.
 
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд                            за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки:                     1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи;                                  3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
 
Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечуєтьсязабороною вчиняти певні дії.
 
Частиною десятою статті 150 ЦПК України визначено заборону вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня                  2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Крім того, у пунктах 1-4 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
 
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі                   № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Дейвід Горнсбі (David Hornsby) та Ада Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки», § 40, Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам та будь-яким іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357, правильно виходив із того, що є підстави для забезпечення позову зазначеним способом, оскільки це є доцільним та співмірним з вимогами позову, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ «Агрофірма Хлібна Нива» та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.
 
Отже, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що предметом спору в цій справі є вимоги щодо оспорювання договору оренди земельної ділянки та визнання право оренди земельної ділянки, площею 3,4534 га, кадастровий номер 5120685000:01:002:0357, і невжиття співмірних заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та утруднити виконання ймовірного судового рішення у разі задоволення позову.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат                               не проводиться. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного підприємства «Левчик» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 20 грудня 2022 року у нескасованій апеляційним судом частині та постанову Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,     є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Г. В. Коломієць
 
Б. І. Гулько 
 
Д. Д. Луспеник