ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/18082/22
Провадження № 22-ц/4820/1922/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.
за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Мілашевського М.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №686/18082/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , що подана його представницею адвокатом Балюк Юлією Олексіївною на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2023 року (суддя Козак О.В., повне судове рішення складено 29 березня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала, що з 17.06.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Позивачка посилається на те, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні, а з початку березня 2022 року вона з дітьми тимчасово проживає у Французькій Республіці, куди евакуювались на час військової агресії російської федерації проти України. Як зазначає ОСОБА_1 , нормальні сімейні відносини припинили своє існування на ґрунті ідейно-політичних поглядів чоловіка, яких позивачка категорично не підтримує і, крім того, відмовилася їхати з дітьми до російської федерації. Позивачка вказує, що кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, спільного господарства сторони не ведуть протягом тривалого часу, а тому шлюбі відносини є фактично припиненими, що стало підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. 
Поміж того, ОСОБА_1 вказує, що після припинення стосунків у березні 2022 року між сторонами існувала домовленість про сплату відповідачем 20000 грн щомісячно на утримання дітей, проте з липня 2022 року ОСОБА_2 припинив виділяти кошти, у зв`язку із чим позивачка утримує доньок за власні кошти, які заробляє, працюючи у Французькій Республіці. Також, ОСОБА_1 посилається на те, що неодноразово направляла листи відповідачу про необхідність сплачувати аліменти, проте такі спроби виявилися безрезультатними.
Тому ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 17.06.2015 ВДАРЦС у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №709 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей Іоанно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Іоанно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 20000 грн щомісячно, починаючи з 01 липня 2022 року. Позивачка також просила суд допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2023 року позов задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції актовий запис №709, розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: Іоанно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та Іоанно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2022 і до повноліття дітей. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. 
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу, 945,36 грн витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, а всього – 7945,36 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2023 року залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 через свою представницю ОСОБА_5 , оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував, що у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України позивачка разом із дітьми виїхали у Французьку Республіку задля забезпечення дітям безпеки, збереження їх життя та здоров`я і апелянт неодноразово відвідував позивачку та дітей у Французькій Республіці, оскільки не бажав та не бажає розривати шлюб і намагався примиритись. Відповідач звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав сторонам передбаченого законом строку на примирення. 
Також, ОСОБА_2 зазначає, що підтримував і продовжує підтримувати позивачку та дітей фінансово, надалі бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, проте позивачка змінила адресу місця проживання її та дітей і приховує нову адресу та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, що стало причиною для звернення до служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, однак ці обставини не були враховані судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
Відповідач також вказує, що з моменту перетину ОСОБА_1 з дітьми кордону він постійно підтримував її та дітей не тільки морально, а й матеріально, а саме: відкрив на ім`я позивачки банківську картку, що була прив`язана до його банківського рахунку і яким ОСОБА_1 постійно користувалась, про що свідчать списання коштів із картки. До того ж, ОСОБА_2 посилається на те, що постійно дбав про фізичний розвиток дітей, а саме: сплачував кошти за надання спортивно-оздоровчих послуг дітям за договором № ТЕР 0005762 від 03.11.2021 та договором № TEP 0022543 від 30.10.2021 відповідно в сумі 5701 грн та 7990 грн. 
Крім того, ОСОБА_2 посилається на те, що ні його, ні його представницю судом не було повідомлено про дату та час судового засідання в порушення вимог процесуального законодавства.
Зважаючи на викладене, відповідач, діючи через свою представницю адвоката Балюк Ю.О., просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 на адресу суду не надходив.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просять оскаржуване заочне рішення суду залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 та його представниця адвокат Балюк Ю.О. до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №709, зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилася донька Іоанно ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 – донька Іоанно ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 04.01.2019 та серії НОМЕР_3 від 08.08.2020 відповідно (т.1 а.с.9, 10).
Згідно листа АТ «Укрсиббанк» №29-4-01/07/381-БТ від 13.02.2023 рахунок НОМЕР_4 валюта UAH відкрито на ім`я ОСОБА_2 ; залишок коштів відсутній, рахунок закрито 06.02.2023. До рахунку була випущена додаткова картка № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 . На підставі заяви власника рахунку, у відповідності до умов Договору-анкети платіжну карту № НОМЕР_5 оформлену до рахунку НОМЕР_4 заблоковано з 02.08.2022 (т.1 а.с.82).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для збереження шлюбу сторін не встановлено, ОСОБА_1 з часу звернення до суду наполягає на його розірванні та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, наявні підстави для розірвання шлюбу. Та, враховуючи, що відповідач являється особою працездатного віку, а також зважаючи на потреби дітей для їх належного забезпечення та проживання їх з позивачкою, міськрайонний суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2022 і до повноліття дітей. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Щодо розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
У частині 1 статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи
Твердження відповідача про те, що суд не вжив заходів до примирення сторін, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом.
Так, згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя».
У справі, що переглядається, ОСОБА_2 не навів наявності обставин, що свідчать про реальну можливість примирення сторін. Лише бажання відповідача примиритись з позивачкою при небажанні останньої зберігати шлюб, не є достатніми підставами для надання строку для примирення сторін, а суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не бажає розірвання шлюбу та неодноразово намагався примиритися із дружиною не беруться до уваги колегією суддів.
Згідно роз`яснення, що викладені у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Встановивши, що позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини із ОСОБА_2 і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що в період часу з дати відкриття апеляційного провадження у цій справі № 686/18082/22 (09.10.2023) до дати ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення (20.11.2023) доказів про примирення сторін, чи наявність підстав для збереження шлюбу сторін ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 надано не було. 
Щодо стягнення аліментів.
Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1, 2 ст. 181 СК України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відповідності до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Врахувавши всі обставини справи та обставини, визначені статтею 182 СК України, рівний обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, проживання дітей з позивачкою та їх перебування на утриманні останньої, а також те, що відповідач є особою працездатного віку і також зобов`язаний утримувати своїх дітей згідно норм сімейного законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду з 29.08.2022 і до повноліття дітей.
Відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що міськрайонним судом не була досліджена обставина, що ОСОБА_2 в добровільному порядку надавав кошти позивачці на утримання дітей. Адже оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи та їх представниками, докази, а саме: копії свідоцтв про народження дітей, листи, адресовані ОСОБА_2 позивачкою щодо сплати аліментів, лист АТ «Укрсиббанк» від 13.02.2023 і виписку за картковим рахунком клієнта ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 по 30.01.2023 та врахувавши, що між сторонами не укладено договору про сплату аліментів, зі слів позивачки саме вона з часу припинення спільного проживання неодноразово ініціювала добровільне вирішення питання щодо утримання дітей ОСОБА_2 , нерегулярне перераховування відповідачем на власний розсуд коштів на утримання дітей та зважаючи на те, що один із батьків, з яким проживають діти, відповідно до норм сімейного законодавства має право на подання позову про стягнення аліментів незалежно від добровільної сплати коштів іншим із батьків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.
Крім того, самостійна сплата коштів на утримання малолітніх дітей не звільняє відповідача, як батька, від основного обов`язку по утриманню дітей.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що подання позову про стягнення аліментів є правом позивачки, яке забезпечує захист від можливих зловживань та маніпуляцій з оплатою, а також забезпечує стабільність в утриманні та захищеність дітей щодо належного матеріального забезпечення зі сторони того з батька, який не проживає з дітьми.
Щодо доводів апеляційної скарги про неповідомлення відповідача про час та місце проведення судового розгляду, внаслідок чого він та його представник були позбавлені права на подачу відзиву на позовну заяву, колегія суддів зазначає наступне.
За частиною 5 статті 128 ЦПК України с удова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
З матеріалів справи вбачається, що судове засідання з розгляду справи по суті було призначено міськрайонним судом на 02.11.2022, вподальшому за клопотанням представника відповідача відкладено на 19.12.2022 і 19.12.2022 за клопотанням відповідача про забезпечення участі представника судове засідання знову відкладено на 24.01.2023, а 24.01.2023 у зв`язку із неявкою сторін та задоволенням клопотання позивача про витребування інформації у АТ «Укрсиббанк» судове засідання відкладено на 02.03.2023, що також було відкладено на 24.03.2023 за клопотанням відповідача і 24.03.2023 судом проведено заочний розгляд справи та ухвалене заочне судове рішення.
В той же час судові повістки-виклики про дати судових засідань на ці дати, направлені судом на ім`я відповідача повернулись до суду 29.09.2022 – із відміткою «вручено», про судове засідання на 24.01.2023 відповідач був повідомлений в приміщенні суду під розписку, 06.02.2023 конверт повернувся із відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» та, крім того, представник відповідача ОСОБА_5 особисто отримала судову повістку-виклик про судове засідання на 24.03.2023, а від ОСОБА_2 повернувся конверт із відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, судом першої інстанції у відповідності до діючого процесуального законодавства виконаний обов`язок з належного повідомлення відповідача, який при подачі заяви про перегляд заочного рішення вказував ту саму адресу, на яку направлялися судові повістки та не навів жодних обґрунтованих підстав, у зв`язку з чим не отримував поштову кореспонденцію, а тому числі, що направлялася Хмельницьким міськрайонним судом 06.03.2023 про виклик до суду на 24.03.2023. Також, суд враховує, що ОСОБА_2 19.12.2022 був особисто присутній в судовому засіданні у цій справі, а тому був обізнаний про перебування на розгляді в суді справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду є безпідставними, оскільки не спростовують обов`язок батька брати участь у матеріальних витратах на малолітніх дітей, які потребують такої допомоги.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , що подана його представницею адвокатом Балюк Юлією Олексіївною залишити без задоволення.
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 листопада 2023 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай