ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 712/5531/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Стеценко О.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 жовтня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Вівдиченко Т.Р., Сорочка Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Соснівського відділу у м. Черкаси Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Соснівського відділу у місті Черкаси Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства №11 від 07.07.2022 прийнятого відносно ОСОБА_1 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. 
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього  Кодексу  розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.  
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 в`їхав на територію України 05.01.2020 через контрольно  пропускний пункт «Плетенівка» на підставі національного паспорта громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_1 , виданого 21.11.2019 терміном дії до 20.11.2029.
В силу приписів 2 порядку №150 Постанови Кабінету Міністрів України «Продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» позивач мав право перебувати на території України 90 днів упродовж 180  денного періоду.
У той же час, після спливу зазначеного строку позивач територію України самостійно не залишив, термін свого законного перебування на території України в установленому законом порядку не продовжив, отже з 04.04.2020 перебував на території України без законних підстав.
07.07.2022 уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України завідувачем сектору Соснівського відділу у місті Черкаси УДМС у Черкаській області Нестеренком Б.В. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧК № 001332, відповідно до якого задокументовано факт ухилення ОСОБА_1 від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 203 КУпАП.
Постановою начальника Соснівського відділу у місті Черкаси УДМС у Черкаській області серії ПР МЧК № 001332 від 07.07.2022 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 2040 грн.
Зазначений штраф сплачено 12.07.2022 особисто позивачем, що підтверджується квитанцією №88009252.
07.07.2022 Соснівським відділом у місті Черкаси УДМС У Черкаській області, відповідно до вимог  ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення №11 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України в термін до 06.08.2022.
Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, порушуючи чинне законодавство України, розуміючи наслідки такого порушення, з особистих міркувань, у належний спосіб не звернувся до органів Державної міграційної служби України для оформлення документів на право проживання в України.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, регулюються    Конституцією України  та  Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»  (далі по тексту -  Закон № 3773-VI) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Згідно пункту 14 частини 1    статті 1 Закону № 3773-VI  нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Пунктом 7 ч. 1    ст. 1 цього Закону  визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно частини 3    статті 3 вказаного Закону  іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися  Конституції  та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч. 3    ст. 9 Закону № 3773-VI  строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Частиною 1    статті 23 Закону № 3773-VI  передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до частини 1    статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Відповідно до ч. 3  ст. 26 Закону № 3773-VI один    із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена    наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150    (далі по тексту - Інструкція).
Пунктом 1.6 Інструкції визначено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:
- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;
- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою начальника Соснівського відділу у місті Черкаси УДМС у Черкаській області серії ПР МЧК № 001332 від 07.07.2022 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2040 грн.
Вказана постанова є чинною, що не спростовано належними доказами.
Правовими положеннями ч. 1    ст. 203 КУпАП  передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи не міститься, а скаржником не надано доказів та пояснень неможливості звернення ОСОБА_1 до органів ДМС, до затримання останнього та прийняття оскаржуваного рішення про примусове повернення до каїни походження або третьої країни, з оформленням документів на тимчасове проживання в Україні.
При цьому, як вбачається з пояснень позивача, останній з березня 2007 року проживає зі своєю цивільною дружиною та неповнолітніми дітьми. На території України до державної міграційної служби за проведенням будь-якої процедури оформлення документів на право проживання позивач не звертався.
Наведене свідчить, що позивач, порушуючи чинне законодавство України, розуміючи наслідки такого порушення, з особистих міркувань, у належний спосіб, не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в Україні. 
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 порушено, покладений на нього чинним законодавством України, обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позивачем свідомо допущено порушення чинного законодавства України, що є законною підставою для винесення контролюючим органом рішення про примусове повернення громадянина Азербайджана ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни.
Згідно із ч. 2  ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваного рішення, відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Вівдиченко Т.Р.

             Суддя                                                                                                     Сорочко Є.О.