ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 161/8246/22
провадження № 51-4154км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 , 
засудженого                                                              ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021031220000029, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Привітне Локачинського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року  ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.2 ст.309 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. 
На підставі положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі положень ст.54 КК України ОСОБА_6 позбавлено спеціального звання «майстер-сержант». Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вирішено рахувати з дня приведення вироку до виконання.
Згідно з вироком  ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 18.11.2021 о 16:53 год., будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді техніка групи криптографічного захисту інформації відділення зв`язку та інформаційних систем шостого прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України , діючи з прямим умислом, спрямованим на збут наркотичних засобів та психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у своєму автомобілі «CITROEN BERLINGO», який знаходився на узбіччі дороги по вул. Потебні в м. Луцьку Волинської області, незаконно збув ОСОБА_8 за 600 грн особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», обіг якої заборонено, яка містилась у двох прозорих полімерних пакетах масою відповідно 0,6346 грама та 0,3161 грама, що є великим розміром. 
Окрім того, ОСОБА_6 23.11.2021 о 12:15 год., продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин, перебуваючи у своєму автомобілі «CITROEN BERLINGO», який знаходився на узбіччі дороги по вул. Потебні в м. Луцьку Волинської області, незаконно збув ОСОБА_8 за 600 грн особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», обіг якої заборонено, яка містилась у прозорому полімерному пакеті масою 0,2081 грама, що є великим розміром.
Крім цього, 17.02.2022 під час санкціонованого обшуку в приміщенні адміністративної будівлі шостого прикордонного загону Державної прикордонної служби України за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проходження служби ОСОБА_6 в останнього було виявлено та вилучено полімерний пакет, у якому містилась особливо небезпечна психотропна речовина «PVP», обіг якої заборонено, масою 0,2946 грама, що становить великий розмір, яку ОСОБА_6 незаконно придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та у подальшому незаконно зберігав без мети збуту.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 червня 2023 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 було змінено. Зокрема було виключено з обвинувачення за статтями 307, 309 КК України посилання на великий розмір, а при кваліфікації за ст. 309 КК України - кваліфікуючу ознаку «особливо небезпечної». 
Дії ОСОБА_6 були перекваліфіковані з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України й на підставі положень ч. 4 ст. 309 цього Кодексу його було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та із застосуванням положень ст.69 КК України йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
Також було виключено з вироку посилання на призначення ОСОБА_6 покарання на підставі положень ч.1 ст.70 КК України та виключено з вироку посилання суду щодо позбавлення ОСОБА_6 спеціального звання «майстер-сержант» відповідно до положень ст. 54 КК України. В іншій частині вирок місцевого суду було залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений та його захисник просять скасувати оскаржувані судові рішення у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6  за ч. 2 ст. 307 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
Зазначають щодонаявності провокації як зі сторони залегендованої особи                   ОСОБА_8 , так і зі сторони правоохоронних органів, оскільки слідчий, провівши контроль за вчиненням злочинів з використанням аудіо,-відеоконтролю за особою за участю ОСОБА_8 , не провів заходів на припинення злочинної діяльності обвинуваченого, а навпаки продовжив свої провокаційні дії за участю того ж самого свідка ОСОБА_8 . 
При цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що               ОСОБА_6 займався збутом наркотичних чи психотропних речовин іншим особам, окрім залегендованої особи. Також сторона обвинувачення повинна була довести  відсутність провокативних дій свідка ОСОБА_8 , однак прокурор й не намагався доводити такий факт. Не звернув на це увагу й суд. Вказують, що ініціатором придбання у ОСОБА_6 психотропних речовин був саме ОСОБА_8 .
Стверджують, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_6 до внесення відомостей в ЄРДР здійснював збут наркотичних чи психотропних речовин, а відсутність даних про збут іншим особам, крім залегендованої, є достатньою підставою для підозри у наявності провокації.
Вказують, що відомості в ЄРДР були внесені на підставі рапорту старшого оперуповноваженого з ОВС 2 сектору відділу БКОЗ УСБУ у Волинській області                       11 листопада 2021 року, однак не вбачається, на якій підставі були внесені відомості до ЄРДР саме за кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КК України, а тому також вважають що відбулася провокації з боку правоохоронних органів. 
Посилаються на те, що із доказів, які наявні в матеріалах кримінального провадження, не вбачаються дані про те, що ОСОБА_6 систематично займався незаконним збутом наркотиків чи психотропних речовин, а виявлені лише два випадки збуту 18.11.2021 та 23.11.2021 тій самій залегендованій особі ОСОБА_8 на прохання останнього за активної участі й під контролем правоохоронних органів підтверджує провокацію з боку працівників правоохоронних органів.
Стверджують, що в матеріалах провадження відсутні дані щодо добровільної участі у проведенні негласних слідчих розшукових дій залегендованої особи ОСОБА_8 ; не погоджуються із висновками судів, що його показання є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити обставини вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.   
Зазначають, що протокол за результатами проведення негласних слідчих дій - аудіо, відеоконтролю особи від 19.11.2021 не підписаний особою, яка його складала.
Окрім того вказують, що психотропну речовину працівниками правоохоронних органів було вилучено без участі понятих, а тому вважають протоколи НСРД недопустимими доказами.
Також зазначають, що постанова про проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину від 18 листопада 2021 року не відповідає вимогам ч.1 ст.251,              ч. 7 ст. 271 КПК України, оскільки в ній не наведені обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої дії провокування особи на вчинення злочину.
При цьому відповідно до п. 4 резолютивної частини постанови № 265т від                               18 листопада 2021 року прокурор доручив проведення негласної слідчої дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту оперативному підрозділу УСБУ у Волинській області, однак слідча дія була  проведена у формі оперативної закупки, що є не тією слідчою дією, яка була доручена прокурором, а тому отримані 18 та 23 листопада 2021 в результаті проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки документи в розумінні ч. 1 ст. 86, ч. 1 ст. 87 КПК України є недопустимими доказами. 
Також вказують, що у матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження використання коштів МВС або СБУ при оперативних закупках, а тому фактично не встановлено, які саме кошти використовувались для проведення вказаної оперативної закупки, що є порушенням норм кримінального процесуального законодавства.
Наголошують на тому, що відомості до ЄРДР були внесення 11 листопада 2021 року тільки по епізоду збуту психотропних речовин 18 листопада 2021 року, а щодо збуту 23 листопада 2021 року відомості про вчинення кримінального правопорушення не були внесенні, тому докази, які зібрані по епізоду збуту 23 листопада 2021 року є недопустимими. 
Крім того зазначають, що на підставі однієї й тієї ж постанови прокурора про проведення контролю за вчинення злочину від 18 листопада 2023 року № 265т було проведено дві оперативні закупки за двома різними епізодами злочинних діянь (18 та 23 листопада 2021 року), але ці епізоди, на думку скаржників, містять ознаки окремих одиничних злочинів, тому контроль за вчиненням злочину не міг бути здійснений на підставі однієї постанови прокурора. Посилаються на висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 161/1921/20.
У запереченні прокурор просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав подану касаційну скаргу і просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при перегляді кримінального провадження в касаційному порядку виходить з фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вбачає, що суд апеляційної інстанції зазначених вище вимог закону не дотримався, обґрунтованих відповідей на окремі доводи апеляційної скарги сторони захисту не дав, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При цьому колегія суддів вбачає необхідним вказати, що касаційна скарга засудженого та його захисника стосується оскарження вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду саме в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України, й не стосується аспектів перекваліфікації апеляційним судом інкримінованого йому за ч. 2 ст. 309 КК України діяння на ч. 1 ст. 309 КК України із подальшим закриттям кримінального провадження в цій частині на підставі ч. 4            ст. 309 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. 
Також касаційна скарга сторони захисту не стосується аспектів виключення апеляційним судом з обвинувачення за статтями 307, 309 КК України посилання на великий розмір, а при кваліфікації за ст. 309 КК України - на кваліфікуючу ознаку «особливо небезпечної».
Крім цього, стороною захисту не оспорюються й аспекти застосування апеляційним судом положень ст.69 КК України щодо призначення покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, а також аспекти виключення апеляційним судом з вироку місцевого суду посилання на призначення  ОСОБА_6 покарання на підставі положень ч.1 ст.70 КК України та виключення з вироку посилання суду на позбавлення ОСОБА_6 спеціального звання «майстер-сержант» відповідно до положень ст. 54 КК України.
Касаційних скарг на погіршення становища засудженого подано не було, тому становище засудженого при новому апеляційному розгляді не може бути погіршене порівняно з його становищем за змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 30 червня 2023 року. 
Стосовно окремих доводів касаційної скарги захисника та засудженого колегія суддів Верховного Суду вбачає наступне. 
Щодо доводів сторони захисту про те, що в матеріалах провадження відсутні дані про добровільну участь у проведенні негласних слідчих розшукових дій залегендованої особиОСОБА_8 , колегія суддів вбачає, що вони є безпідставними, адже факт добровільної згоди на залучення до  проведення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні підтверджується письмовою згодою ОСОБА_8 від                            17 листопада 2021 року, в якій зазначено, що цією письмовою згодою він підтверджує дійсність своїх намірів про залучення його до конфіденційного співробітництва та інших негласних слідчих дій за фактом збуту ОСОБА_6 наркотичних засобів та психотропних речовин, а також йому роз`яснено заборону провокувати осіб на вчинення                             злочину (т. 1 а.п. 73). 
Посилання захисника та засудженого на те, що психотропна речовина, яку було отримано в результаті контролю, не була вилучена у покупця за участю понятих, у зв`язку з чим протокол НСРД про результати контролю за вчиненням злочину не можна вважати допустимим доказом, колегія суддів також вважає безпідставними, виходячи з того, що за змістом статей 223 та 246 КПК України зазначені в них слідчі дії є негласними, що зобов`язує слідчого вживати заходів, щоб відомості про факти та методи їх проведення не були розголошені, й КПК України не  передбачає обов`язку слідчого залучати понятих до їх проведення.
Крім цього, у частині 7 ст. 223 КПК України зазначено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.
Враховуючи, що положення про обов`язкову участь понятих у проведенні НСРД не містяться ні у ст. 223 КПК України, ні у статтях 246, 252, 271 КПК України, твердження про недопустимість протоколу про результати НСРД у виді контролю за вчиненням злочину з указаних мотивів є безпідставними.
Також необґрунтованими є доводи сторони захисту про те, що постанова прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері від 18.11.2021 щодо проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки не відповідає вимогам закону, адже відповідно до п. 4 резолютивної частини цієї постанови № 265т від 18 листопада 2021 року прокурор доручив проведення негласної слідчої дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, однак негласна слідча дія була проведена у формі оперативної закупки.
Як убачається з матеріалів провадження, прокурор ухвалив постанову № 265т від 18 листопада 2021 року про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину саме у формі оперативної закупки (т.1, а.с. 82-83). На це вказують наступні факти. 
У пункті 1 резолютивної частини постанови йдеться про необхідність проведення негласної слідчої розшукової дії відносно ОСОБА_6 у формі оперативної закупки. У п. 2 резолютивної частини постанови зазначено, що 18.11.2021 потрібно розпочати  негласну слідчу дію у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки. 
У пункті 3 резолютивної частини постанови вказано, що в ході проведення  негласної слідчої дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки вирішено повести інші негласні розшукові дії у формі аудіо, відеоконтролю особи, спостереження за особою, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, у зв`язку з чим потрібно звернутися до суду з клопотанням про надання дозволу на їх проведення.
Згідно з п. 5 резолютивної частини постанови вирішено проведення НСРД доручити оперативному підрозділу УСБУ у Волинській області, які на виконання вказаної постанови двічі проводили саме оперативні закупки, що підтверджено протоколами за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій - контроль за вчиненням злочину саме у формі оперативної закупки  (т. 1 а.п. 89-91, 125-127). Окрім того, проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину саме у формі оперативної закупки в судовому засіданні було підтверджено і показаннями залегендованої особи ОСОБА_8 .
Тому колегія суддів вбачає, що часткова невідповідність в одному з пунктів резолютивної частини зазначеної вище постанови прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, зокрема зазначення в п. 4 резолютивної частини постанови про проведення негласної слідчої дії у формі спеціального слідчого експерименту, не може вважатись істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, яке б потягло за собою визнання її та похідних від неї доказів недопустимими, адже це є очевидною опискою. 
Також колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваних рішень доводи касаційної скарги про те, що кошти, які використовувалися як засіб здійснення оперативної закупки психотропної речовини, не були залучені в установленому порядку.
Верховний Суд у своїх рішеннях  неодноразово зазначав, що в матеріалах кримінального провадження має міститися інформація про походження грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину. 
При цьому наявність постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, протоколів огляду покупця та вручення грошових коштів, у результаті якого кошти були ідентифіковані, виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів для використання під час оперативної закупки. 
У цьому аспекті колегія суддів слідує правозастосовній позиції, висловленій у постановах ККС ВС від 23 вересня 2022 року (справа № 552/3066/17), 29 листопада 2021 року (справа № 654/3229/18) та від 16 лютого 2022 року (справа № 613/1306/13-к) та висновку об`єднаної палати ККС ВС, який відображений у постанові від 25 вересня 2023 року справа № 208/2160/18, провадження № 51-1868кмо22.
Щодо дотримання органом досудового розслідування приписів ст. 214 КПК України та правильності оцінки судами відповідних доводів сторони захисту колегія суддів вбачає наступне.
Згідно з матеріалами провадження відомості до ЄРДР були внесені 11.11.2021 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 307 КК України, після чого було розпочато досудове розслідування. 
Посиланняна те, що відомості до ЄРДР були внесення 11 листопада 2021 року тільки по епізоду збуту психотропних речовин 18 листопада 2021 року, а щодо збуту                             23 листопада 2021 року відомості про вчинення кримінального правопорушення не були внесенні, тому й докази, зібрані по епізоду збуту 23 листопада 2021 року, є недопустимими, колегія суддів Верховного Суду також вважає необґрунтованими.
Верховним Судом у постанові від 22 березня 2023 року (справа № 161/1921/20, провадження № 51-3024км22) сформульовано висновок, відповідно до якого, приписи ст. 214 КПК України не містять вимог про внесення до ЄРДР за окремим порядковим номером відомостей про вчинення кожного з тих діянь, що охоплюються єдиним умислом особи, передбачені відповідною частиною ст. 307 КК України як альтернативні форми виявлення суспільно небезпечного діяння і за правилами кваліфікації утворюють один склад злочину.
Однак окремі доводи апеляційної скарги сторони захисту не отримали належної відповіді з боку апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі. 
Зокрема, як убачається з матеріалів кримінального провадження, в доповненні до апеляційної скарги сторона захисту конкретно вказувала на те, що проведення оперативної закупки 23.11.2021, результати якої відображені у протоколі НСРД від 24.11.2021, відбулося на підставі тієї ж постанови прокурора про НСРД у виді контролю за вчиненням злочину від 18.11.2021 № 265т, яка була підставою й для здійснення НСРД у формі оперативної закупки по першому епізоду від 18.11.2021, що сторона захисту вважала істотним порушенням вимог КПК України (т. 2                         а.п. 164,165). 
В контексті цього сторона захисту, підтримуючи загальну позицію щодо спровокованості дій обвинуваченого, також ставила питання й про те, що другий епізод оперативної закупки містить очевидні ознаки провокації з тієї причини, що дії особи не були припинені після першого епізоду (т.2 а.с. 116).
Однак, апеляційний суд, порушуючи вимоги кримінального процесуального закону, залишив поза увагоюзазначений довід апеляційної скарги, відповіді на нього не надав, зокрема із урахуванням висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №161/1921/20, з огляду на що й доводи апеляційної   скарги сторони захисту щодо спровокованості дій обвинуваченого не можуть вважатися повно та всебічно проаналізованими. 
Окрім того, як убачається зі змісту апеляційної скарги (т. 2 а.п. 111), стороною захисту вказувалося, що протокол за результатами проведення негласних слідчих дій - аудіо, відеоконтроль особи (т.1 а.с. 98) не підписаний особою, яка його складала. При цьому за змістом вироку на нього посилається місцевий суд в ході обґрунтування винуватості особи. Однак суд апеляційної інстанції ці доводи в ухвалі апеляційного суду при викладені вимог апеляційної скарги не зазначив взагалі і, як наслідок, відповіді на них не надав.
Враховуючи це, колегія суддів вбачає, що апеляційний суд вимоги ст. 419 КПК України за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в повному обсязі не виконав, обґрунтованих відповідей на окремі доводи апеляційної скарги не дав, що є істотним порушенням вимог КПК України, яке могло перешкодити ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
Під час апеляційного перегляду потрібно усунути зазначені порушення, з урахуванням наведених у цій постанові доводів та висновків й ухвалити рішення, яке відповідатиме положенням статей 370, 419 КПК України. 
Крім цього, беручи до уваги, що ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, й відповідно вирок суду першої інстанції є таким, що не набрав законної сили, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним з метою запобігання ризику переховування  ОСОБА_6 від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України,  Верховний Суд обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 10 лютого 2024 року включно.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3