КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №363/3808/22                                        Головуючий у 1 інстанції: Чірков Г.Є.
Провадження №22-ц/824/11975/2023              Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р
 
26 вересня 2023 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Олійника В.І., Сушко Л.П.,
при секретарі                                           Дуб С.І. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кілічава Тетяни Михайлівни - представника Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року у справі за позовом Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вишгородської міської ради, третя особа - Кабінет Міністрів України, про визнання недійсними рішення, державного акту про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У листопаді 2022 року ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вишгородської міської ради, третя особа Кабінет Міністрів України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними рішення та державного акту.
Свої вимоги обґрунтувало тим, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки площею 294 га у Вишгородському районі Київській області, що підтверджується планово-картографичними матеріалами лісовпорядкування 1993 (планшет № 5). 
Проте земельну ділянку площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, без погодження з лісгоспом було від`єднано та передано у користування Садовому товариству "Дніпро-8", що підтверджується даними публічної кадастрової книги України та земель ДП "Вищедубечанського лісгоспу".
У 2009 році спірна земельна ділянка була передана у приватну власність фізичній особі. 
Згідно з листом ВО «Укрдержліспроект» №530 від 12.08.2019 року вказана вище земельна ділянка площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», а саме накладається повністю на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал №892 виділ 3.
 
 Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 22 червня 2023 року адвокат Кілічава Т.М. - представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство»подала апеляційну скаргу. 
В скарзі просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що ДП «Вищедубечанське лісове господарство» є постійним користувачем земельної ділянки площею 294 га у Вишгородському районі Київської області, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993 року (планшет №5).
З публічної кадастрової карти України вбачається, що з земель лісгоспу від`єднано та передано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 без відома та погодження лісгоспу.
Згідно з листом ВО «Укрдержліспроект» №530 від 12.08.2019 року вказана вище земельна ділянка площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», а саме накладається повністю на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал №892 виділ 3.
Посилалась на те, що рішенням 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради від 29.12.2009 року №31/16 передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 для ведення садівництва в СТ «Дніпро - 8», яке розташоване в адміністративних межах Вишгородської міської ради.
На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку №3209.23 від 10 жовтня 2010 року.
В подальшому, 19 липня 2012 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 спірну земельну ділянку площею 0,0806 га, з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 з цільовим призначенням - для ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу № 2132.
Зазначила, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,0806 га, з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, ніколи не перебувала у користуванні та/або у власності Садового Товариства «Дніпро-8», і не могла бути передана фізичній особі у власність як члену товариства, оскільки ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство».
Вважає що доказом належності спірних земель до земель лісокористування є лист Українського державного проектного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" № 530 від 12.08.2019 p. та фрагмент Публічної кадастрової карти України, згідно з якими земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 накладається (за матеріалами лісовпорядкування 2014 р.) на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП "Вищедубечанське лісове господарство", а саме - накладається повністю на землі лісгоспу Хотянівського лісництва квартал № 892 виділ 3.
На думку апелянта Вишгородська міська рада незаконно розпорядилась спірною земельною ділянкою та змінила цільове призначення земель лісогосподарського призначення з перевищенням передбачених законом повноважень, оскільки дані дії відносяться до виключної компетенції Кабінету Міністрів України та з обов`язковим погодженням органу з питань лісового господарства.
Зазначила, що факт протиправності та незаконності винесення рішення 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31/16 встановлений у безліч справах, що набрали законної сили.
 
04 вересня 2023 року адвокат Ковальчук М.О. представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження його доводів, у тому апеляційну скаргу належіть відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
 
У судовому засіданні адвокат Зубчук О.Р. - представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» заявила клопотання про заміну сторони у справі у зв`язку з перебуванням на стадії ліквідації ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на його правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство», апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити,  рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Адвокат Дідик І.М. представник ОСОБА_2 , проти клопотання не заперечував,   заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.   
Колегія суддів відповідно до ст. 55 ЦПК України ухвалила провести заміну сторони у справі ДП «Вищедубечанське лісове господарство», на правонаступника Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство».
Клопотання представника Кабінету Міністрів України про відкладення розгляду справи  з посиланням на великий обсяг справ, колегія суддів з урахуванням думки учасників процесу залишила без задоволення за відсутності доказів не прибуття представника КМУ у суове засідання.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
 
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням 31 сесії 5 скликання Вишгородської міської ради від 29.12.2009 оку №31/16 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян», ОСОБА_1 було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,806 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Дніпро-8».
19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 було видано державний акт серії ЯЛ №329823 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га, що розташована на території СТ «Дніпро-8» Вишгородського району, Київської області.
20.07.2012 року ОСОБА_1 продала земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, площею 0,0806 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу з реєстровим номером 2132, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського району Київської області Кравцовою О.В.
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №1855059632218 від 09.11.2022 року, 13 червня 2019 року за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу №2132 від 20.07.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Кравцовою О.В., було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га, з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, з цільовим призначенням для колективного садівництва, яка знаходиться на території СТ «Дніпро-8» Вишгородського району, Київської області.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельній ділянці з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162 розташовано садовий будинок АДРЕСА_1 , що зареєстровано 21.11.2014 року., якій належить відповідачу ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №30671575 від 09.12.2014 року.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не було надано належних, допустимих достатніх доказів на обґрунтування обставин позову та порушення прав позивача, а також не було надано правовстановлюючих документів на підтвердження на неї прав позивача.
 
Колегія судів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно до вимог п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України   способами захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
На підставі ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та сковує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно ст.1 Лісового Кодексу України (діючий на час в редакції від 31 липня 2007 року), ліс тип природних комплексів, у якому поєднується переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Відповідно до ст.3 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно ч.1 ст.4 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.
Відповідно до ст.7 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.
Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно ч. 1 та ч. 2   ст. 18 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року)до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.
Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Відповідно до п. «е» ч. 1   ст. 19 Земельного Кодексу України  (в редакції від 31 липня 2007 року)за основним цільовим призначенням передбачено таку категорію земель України, як землі лісогосподарського призначення.
Лісогосподарське цільове призначення спірної земельної ділянки згідно   ст. 20 ЗК України   не змінювалося.
Згідно п. «а» та п. «в»   ст. 21 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року)   порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання реєстрації недійсною.
Як визначено ч.1 ст.55 Земельного Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно ч.1 та 3 ст.57 Лісового Кодексу  України (в редакції від 31 липня 2007 року), зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.
Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями. У разі прийняття рішення щодо зміни цільового призначення земельних лісових ділянок обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.
Згідно ч.ч.1,2 ст.84 Земельного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст.94 Лісового Кодексу України (в редакції від 31 липня 2007 року), державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.
Відповідно до вимог ст. 149 Земельного Кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної і комунальної власності, можуть вилучатись для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів.
Згідно п. г ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу  України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до вимог ч. 1   ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2007 року №848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Держлісгоспом за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.
За положеннями пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.
Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.
Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
А тому при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцевих положень» Лісового кодексу України.
Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України   правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується.
 
Матеріалами справи встановлено, що згідно із кадастровим планом ДП "Вищедубечанське лісове господарство" спірна земельна ділянка які перебуває у постійному користуванні підприємства. ( т.1 а.с. 192-195).
Згідно з листом Держземагенства України від 08.02.2013 на адресу Міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням закону у природоохоронній сфері у Київській області, було повідомлено що згідно даних чергового кадастрового плану земельної ділянки, земельні ділянки які передаються у власність громадянам накладаються на землекористування  ДП "Вищедубечанське лісове господарство" Старосільске лісництво. (т.1 а. с. 196) Схема накладання земельних ділянок т. 1 а.с. 197)
Спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, яка розташована в кварталі 892 Хотянівського лісництва та перебуває в постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», та з постійного користування підприємства у законний спосіб не вилучалась. Жодних погоджень на її вилучення ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не надавало.
Вказане підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування (Планшет №5), розробленими та затвердженими в 2003 році при проведенні базового лісовпорядкування.
Згідно інформації відділу Держземагенства України проектно-технічна документація із землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки СТ «Дніпро - 8» на території Вишгородської міської ради на погодження не надходила, а сама земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство».
Надані позивачем планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 1993 року, які оглядались у судовому засіданні, є належними доказами по справі, з яких встановлено накладення земельних ділянок, передача у власність з порушенням норм земельного законодавства та як наслідок, порушення прав держави в особі постійного землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство».
На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Вишгородської міської ради № 31/16 від 29 грудня 2009 року в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером  3221810100:38:095:0162, площею 0,0806гадля ведення садівництва, що розташована у СТ «Дніпро-8» було прийнято всупереч вимог земельного, лісового та цивільного законодавства, та порушує права власника - держави та інтереси постійного землекористувача - ДП «Вищедубечанське лісове господарство» правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство».
Також колегія суддів на підставі   ст. 6 Лісового Кодексу України, статей   21,   118 Земельного Кодексу України,  ст. 16 ЦК України прийшла до висновку, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, приватизовану всупереч вказаних вимог Закону, як землю виділену під садівництво, також виданий неправомірно.
 
Колегія суддів щодо застосування строку позовної давності зазначає наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 256, частини першої статті 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17, провадження №14-183цс18).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65 - 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.
Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.
Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього.
І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
З огляду на положення статті 261 ЦК України, суд повинен з`ясувати, з якого моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом.
Це право пов`язане з моментом, коли саме позивачу стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.
 
Об`єктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду.
Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). До останніх належать як суб`єкти речових прав (наприклад, підприємство, організація, установа, що не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання або оперативного управління, що позбавлена можливості користуватися чи розпоряджатися майном), так і суб`єкти зобов`язальних прав, які пов`язані з володінням (наприклад, орендар, охоронець, перевізник). 
Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин. 
Особливістю негаторного позову є те, що він спрямований на усунення таких порушень вказаних повноважень власника, які наявні на момент звернення з позовом. Саме тому до вимог за негаторним позовом строки позовної давності не можуть застосовуватися. Якщо ж перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном були усунені, то відповідно і відсутні підстави для пред`явлення такого позову. У такій ситуації власник може вимагати тільки відшкодування завданих збитків або скористатися іншим способом захисту свого права.
Враховуючи викладене і заявлені позивачем вимоги щодо усунення перешкод у здійснені права постійного користування та володіння спірною земельною ділянкою, колегія суддів вважає, що по заявленому позову строк позовної давності не застосовується. 
З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла  до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Кілічава Тетяни Михайлівни - представника Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство» задовольнити частково.
  Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2023 року скасуватита ухвалити нове судове  рішення про задоволення позову.
  Усунути перешкоди у здійсненні Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Вищедубечанське лісове господарство»права постійного користування та розпоряджання земельною ділянкою площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, що розташована в Садовому товаристві «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області:
  - визнати недійсним Рішення тридцять першої сесії 5 скликання Вишгородської міської ради Київської області від 29 грудня 2009 року № 31\16 в частині надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, площею 0,0806 га для ведення садівництва, що розташована в садовому товаристві «Дніпро-8»;
  - визнати недійсним державного акту серії ЯЛ № 320923 на право власності на земельну ділянку площею 0,0806 га з кадастровим номером 3221810100:38:095:0162, який  зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо користування землею, договорів оренди землі 10 жовтня 2010 року за №011094202466.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.
 
Головуючий                                                                                    Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                В.І. Олійник
 
                                                                                                          Л.П. Сушко