ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року	Львів	Справа № 140/12873/23 пров. № А/857/16975/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження у місті Луцьку суддею Волдінером Ф. А.) у справі № 140/12873/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо його не звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) прийняти рішення пpo його звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.
Позов обґрунтовував тим, що 08.05.2023 звернувся до відповідача з рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби за пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі – Закон № 2232-ХІІ), оскільки його дружина – ОСОБА_2 має групу інвалідності та потребує постійної сторонньої допомоги, проте в усному порядку відповідач повідомив, що підстав для звільнення немає і тому рапорт не буде підписано та задоволено, при цьому не пояснюючи юридичних причин такої відмови.
12.05.2023 відповідачу було надіслано адвокатський запит про надання інформації та вмотивованої відповіді щодо підстав відмови у його звільненні з військової служби по сімейних обставинах, однак відповіді надано не було.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) і подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що передбачене абзацом п`ятим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» право на звільнення з військової служби стосується лише тих військовослужбовців, які мають дружину (чоловіка) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. А оскільки дружина позивача має ІІІ групу інвалідності, то позивач не має права на звільнення з військової служби, на підставі абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скарга є безпідставною, тому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вказує на те, що приписами абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

Відповідач подав додаткові пояснення, в яких він зазначає про те, що враховуючи Критерії встановлення інвалідності визначені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317) у взаємозв`язку з визначеними підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII підставами звільнення з військової служби під час воєнного стану (через сімейні обставини), можна дійти висновку про що необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи. Проте, як установлено судом, дружина позивача є особою з інвалідністю 3 групи. Інвалідність встановлена довічно. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична робота. Вказані показання МСЕК не свідчать про наявність у дружини позивача обставин непрацездатності, значного обмеження життєдіяльності, неспроможності або обмеженої спроможності до самообслуговування, що у контексті підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII є підставою звільнення з військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.02.2022 призвано на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України згідно Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” від 25.02.2022 № 69/2022, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону “Про особовий склад” від 27.02.2022 № 116-ОС призваного по мобілізації молодшого сержанта ОСОБА_1 , який прибув з другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (м. Нововолинськ) призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії – номер обслуги групи інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” (тип В).
08.05.2023 позивач подав рапорт начальнику 6-го прикордонного загону В/Ч НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби в запас на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю (ІІІ група). Як стверджує позивач, в усному порядку відповідач повідомив, що підстав для звільнення немає, тому рапорт не буде підписано та задоволено.
13.05.2023 начальнику 6-го прикордонного загону В/Ч 9971 було надіслано адвокатський запит про надання інформації про те чи розглянутий рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю у дружини групи інвалідності).
Листом від 18.05.2023 № 12/4027-23-Вх-54 відповідач на адвокатський запит повідомив, що рапорт позивача розглянуто, проте відсутні правові підстави для звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами, з урахуванням наданих підтверджуючих документів.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції покликався на те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.
При цьому доводи відповідача про те, що дружина позивача ОСОБА_2 не є особою з інвалідністю I чи II групи, а тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби, суд не взяв до уваги, оскільки абз. 5 пп. “г” п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 зазначеного Закону передбачені наступні види військової служби: 
строкова військова служба; 
військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; 
військова служба за контрактом осіб рядового складу; 
військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; 
військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); 
військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб офіцерського складу; 
військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи в суді апеляційної інстанції строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Зокрема, відповідно до абз.5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З наведеного видно, що в силу приписів абз.5 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких двох підстав:
1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;
2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії НОМЕР_5 , виданим 20.03.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області.
У свою чергу, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ВЛН № 0088556 від 06.09.2011 дружині позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.09.2011 встановлено ІІІ групу інвалідності (причина інвалідності – інвалідність з дитинства; протипоказана важка фізична робота).
При цьому, суд зауважує, що довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ВЛН № 0088556 від 06.09.2011 подавалася відповідачу, про що зазначено у відзиві на позовну заяву.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_2 з військової служби за пп. “г” п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, оскільки його дружина є особою з інвалідністю ІІІ групи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про помилковість відмови командування військової частини в задоволенні рапорту позивача із підстав того, що дружина позивача не є особою з інвалідністю I чи II групи, оскільки приписами абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами - в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року в справі № 140/12873/23  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин