Справа № 344/15476/23 
Провадження № 33/4808/806/23 
Категорія ст. 162-1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І. 
Суддя-доповідач Гриновецький 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М. з участю апелянта ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 17 жовтня 2023 року щодо нього,

                в с т а н о в и в :

Цією постановою                         ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 162-1 КУпАП і накладено штраф 17 000 грн. 
ОСОБА_1  визнаний винуватим у тому, що він будучи посадовою особою — директором ТОВ «Торговий дім “ГКТ”, вчинив порушення порядку здійснення валютних операцій, а саме: ухилився від повернення валютної виручки, наявна прострочена дебіторська заборгованість станом на 30.06.2023 року в сумі 10 140,00 євро по нерезиденту “S.Tech” GmbH (Німеччина), чим порушено статтю 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" від 21.06.2018, №2473-VIIІ, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.162-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що не згідний з оскаржуваною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу на те, що суд встановив відповідальність для ОСОБА_1 за ст. 162-1 КУпАП, при цьому не врахував, що орган уповноважений на складання протоколу зазначив про порушення ст. 162-1 ч. 1 КУпАП, яка наразі відсутня, оскільки Законом України “Про валюту і валютні операції” вказану статтю було змінено. Вказує, що за таких обставин протокол не відповідає акту перевірки, а тому суд був зобов`язаний повернути матеріали адміністративного правопорушення до ДПС у Івано-Франківській області для доопрацювання. Повідомляє, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази умисного ухилення від повернення в Україну у передбачені законом строки виручки в іноземній валюті від реалізації на експорт товарів, а в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, що ОСОБА_1 вчинив такі дії умисно. Апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, в причинах пропуску строку ОСОБА_1 вказує, що повний текст оскаржуваної постанови ним було отримано лише 25.10.2023 року, тому десятиденний строк встановлений на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин. Враховуючи наведені обставини, просить строк на апеляційне оскарження поновити, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Пропущений апелянтом апеляційний строк підлягає поновленню для забезпечення доступу особи до правосуддя в умовах воєнного стану. КУпАП це питання не врегульовує. При цьому суддя-доповідач вважає істотною обставиною те, що апелянт не є юристом, не обізнаний з процесуальними нормами, отримав повний текст оскаржуваної постанови з запізненням, що перешкодило йому вчасно подати апеляційну скаргу.

Заслухавши доводи апелянта про підтримання апеляційної скарги, перевіривши справу, проаналізувавши апеляційні доводи та матеріали справи, апеляційний суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ст.ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.
Постанова щодо   ОСОБА_1 цим нормам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню. 
Для перевірки доводів апеляційної скарги слід проводити дослідження окремих доказів, давати їм правову оцінку. Однак для цього існує процесуальна перешкода у вигляді строку давності у цій справі.
Згідно ст. 247 п.7 КУпАП розпочата справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю внаслідок закінчення строків накладення стягнення та у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день пройшов 3-місячний строк давності накладення стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, у цій справі, то постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі вказаної норми закону без підтвердження вини й без виправдання ОСОБА_1 . 
Вище вказана норма є процесуальною перешкодою після закінчення строку давності для подальшого продовження судового провадження з метою з`ясування і встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, дослідження й перевірки доказів про наявність чи відсутність вини особи у вчиненні правопорушення.
Закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є несумісними рішеннями і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на законність, правову визначеність, верховенство права і справедливий суд, що визначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Така позиція апеляційного суду переконливо узгоджується з однозначними положеннями  ст. 284 КУпАП  про те, що рішенням, яке підтверджує вину особи, є лише постанова про накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду на  ОСОБА_1  стягнення не накладається. 
Позиція апеляційного суду також узгоджується з  рішенням ЄСПЛ  від 9.01.2013 року «Волков проти України», де в п. 137 вказано, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Наявність або відсутність вини встановлюється під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, лише якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності.
З наведеного слідує, що законодавець надав правову можливість за встановлений законом строк (у цій справі 3 місяці з моменту виявлення) притягнути винну особу до відповідальності. Якщо суд не вкладається у цей строк, то справа має бути невідкладно закрита за строком давності без підтвердження чи спростування вини правопорушника.
Зазначений правовий інститут є формою відмови держави від притягнення особи до відповідальності.
Апеляційні доводи апелянта про закриття справи за відсутністю в його діях складу вказаних правопорушень, не може бути задоволено з тих же наведених вище підстав, оскільки апеляційний суд через закінчення строку давності позбавлений процесуальної можливості досліджувати й оцінювати докази. 
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

К е р у ю ч и с ь ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду від 17.10.2023 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.7 КУпАП у зв`язку з закінченням строку давності.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                        Б.М. Гриновецький