УХВАЛА
 
01 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 640/13376/15-ц
провадження № 61-2314св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:   
позивач -  ОСОБА_1 .
Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Пилипчук Л. І., Триголова В. М., 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та просив стягнути з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 на його користь основну заборгованість за договором № 26/01-1 в розмірі 7 272 480,00 грн; інфляційні втрати в розмірі 5 832 528,96 грн; 3 % річних в розмірі 719 150,82 грн; пеню в розмірі 1 309 046,40 грн; стягнути заборгованість за договором № 01/06-2 у сумі 886 200,00 грн; інфляційні втрати в розмірі 710 732,40 грн; 3 % річних в розмірі 87 487,61 грн; пеню в розмірі 159 516,00 грн, враховуючи сплачену ОСОБА_4 суму в розмірі 5 000,00 грн та сплачену ОСОБА_5 суму в розмірі                       10 000,00 грн, усього на загальну суму 16 962 142,19 грн.
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що існує судове рішення, яке набрало законної сили про визнання недійсним договорів поставки № 26/01-1 від 26 січня 2012 року та № 01/06-2 від 01 червня 2012 року і оскільки згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не породжує юридичних насідків, суд дійшов висновку про відмову у позові.
Постановою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 травня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд зазначив, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.
При новому апеляційному розгляді постановою Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг за Договором № 26/01-1 в розмірі 7 272 480,00 грн; інфляційні втрати в розмірі                                5 832 528,96 грн; 3% річних в розмірі 719 150,82 грн; пеню в розмірі                                            1 309 046,40 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг за договором № 01/06-2 у сумі 886 200,00 грн; інфляційні втрати в розмірі                           710 732,40 грн; 3% річних в розмірі 87 487,61 грн; пеню у розмірі 159 516,00 грн, усього стягнуто 16 962 142,19 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд виходив із того, що оскільки договори поставки № 26/01-1 від 26 січня 2012 року та № 01/06-2 від 01 червня 2012 року, укладені між ТОВ «ЛБЛ» та ФОП ОСОБА_2 є недійсними, то ФОП « ОСОБА_7 », який без достатньої правової підстави, набув кошти (авансові платежі) на виконання умов договорів поставки від 26 січня 2012 року № 26/01-1 та від 01 червня 2012 року № 01/06-2                   у загальному розмірі 8 158 680 грн, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі статті 1212 ЦК України.
Суд також дійшов висновку про те, що відповідно до приписів статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 5 832 528,96 грн, 3 % річних в розмірі 719 150,82 грн., пеня в розмірі 1 309 046,40 грн за договором поставки № 26/01-1 від 26 січня 2012 року, а також за договором № 01/06-2 у сумі 886 200 грн, інфляційні втрати в розмірі 710 732,40 грн, 3 % річних в розмірі 87 487,61 грн, пеня у розмірі 159516 грн.
04 січня 2023 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає  неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі                       № 127/2871/16-ц, від 02 листопада 2022 року в справі № 685/1008/20, в справі                  № 140/6115/21, в справі № 947/23885/19 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 752/11896/17, від 03 липня 2018 року в справі № 917/1345/17, від 15 вересня 2022 в справі № 910/12525/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою та суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 5 частини першої і пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Київського районного суду міста Харкова цивільну справу                        № 640/13376/15-ц за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором поставки, інфляційних втрат, 3 % річних та пені.
Зупинено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 24 січня 2023 року до закінчення касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року справу № 640/13376/15-ц призначено до судового розгляду.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Ухвалою від 29 травня 2021 року Касаційний господарський суд передав справу № 910/3831/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України.
Ухвала обґрунтована тим, що аналіз правозастосування статей 625 та 1212 ЦК України свідчить про наявність у судовій практиці протилежних підходів щодо застосування зазначених норм у контексті визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна.
На підтвердження наявності вказаної виключної правової проблеми Касаційний господарський суд посилався на існування в судовій практиці різних підходів до визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 17 серпня 2023 року справу                     № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23) прийнято до провадження та призначено до розгляду.
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження  у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 640/13376/15-ц за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором поставки, інфляційних втрат, 3 % річних та пені  до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду у касаційному порядку справи № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов