ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1168/22
Провадження № 22-ц/4820/1076/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
 
секретар судового засідання Цугель А.О.
 
за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/1168/22 за позовом  ОСОБА_1  до Державного підприємства «Новатор» про визнання незаконним та скасування наказу про зміну істотних умов праці, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2023 року (суддя Салоїд Н.М.).
 
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Новатор» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання незаконним та скасування наказу про зміну істотних умов праці.
В обґрунтування позову вказувала, що з 01 березня 2007 року вона займала посаду начальника відділу праці Державного підприємства «Новатор». 
Листом №073/3114 від 09.08.2019 її було повідомлено про те, що 25 липня 2019 року адміністрацією підприємства прийнято наказ за №252 «Про зміни в організаційній підприємства та скорочення чисельності і штату працівників», у відповідності до якого з 01.10.2019 посада, яку вона займає підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Цим же листом її повідомлено, що на підприємстві є вакантною посада інженера з нормування праці 2 категорії, на котру вона має право претендувати на протязі 2 місяців, в разі непогодження її буде звільнено на підставі п. 1 ст. 40 К3пП України.
Проте, як з?ясувалось згодом, відповідач приховав від неї наявність інших вакантних посад, від переведення на які, вона найменше втратила б у заробітку у порівнянні з посадою, яку вона обіймає.
З цих підстав, в період, починаючи з 03.09.2019 на ім?я директора ДП «Новатор» нею було подано декілька заяв про переведення на різноманітні посади, деякі були погоджені усіма відповідальними керівниками підрозділів позивача, деякі ні.
В порушення норм чинного законодавства позивача була переведено на посаду учня гальваніка, що змусило її звертатись до суду за захистом своїх прав.
Так, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2020 року у справі №686/779/20 її позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Новатор» №988-ВК від 30.09.2019 про переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу праці на посаду учня гальваніка з відрядною оплатою праці цеху друкованих плат ДП «Новатор» з 01 жовтня 2019 року. Рішення в частині поновлення на посаді було допущено до негайного виконання, а оскільки сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось набрало законної сили 29 жовтня 2020 року.
Однак, в період розгляду Хмельницьким міськрайонним судом цивільної справи за №686/779/20 відповідачем знову було допущено порушення її трудових прав, що виразились в незаконному звільненні 16.01.2020.
Наказом ДП «Новатор» №25-BK її було звільнено з роботи учня гальваніка цеху друкованих плат з 16.01.2020. Вказаний наказ був оскаржений позивачем.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2021 року у справі №686/7685/20 її позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Новатор» №25-ВК від 16.01.2020 «Про припинення трудового договору» щодо звільнення її з 16 січня 2020 року з посади учня-гальваніка. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2021 у справі №686/7685/20 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП «Новатор» на її користь 87 048,39 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення набрало чинності 27 жовтня 2021 року.
Проте, грошові кошти в сумі 60 469,05 грн, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, було виплачено їй лише 21 грудня 2021 року, що є про строчкою виконання грошового зобов`язання.
Розмір її матеріальних втрат за цей період (з 16.01.2020 по 21.12.2021) складав 30 036.14 грн (сума пені – 3504 грн,, 3% річних – 17709,97 грн та інфляційні втрати – 8822,17 грн).
Окрім того, в ході розгляду цивільної справи №686/7685/20, який тривав з березня 2020 року до жовтня 2021 року, відбулось поновлення позивачки на роботі за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.09.2021 у справі №686/779/20, а 25 вересня 2020 року мало місце повторне незаконне її звільнення з посади начальника відділу праці, з підстав п.4 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року у справі №686/25893/20 визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Новатор» № 831-ВПРП від 25.09.2020 про звільнення за прогул з посади начальника відділу праці, поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2020 по 16.07.2021 в сумі 92 994,30 грн. (без відрахування податків і зборів).
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2021 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу і судового збору змінено, стягнуто з відповідача на її користь 8341,44 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, здійснено новий розподіл судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Проте, грошові кошти в сумі 9 406,29 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу, було виплачено лише 20 липня 2021 року, а кошти в сумі 8 341,44 грн лише 25.10.2021. 
Так за період з 16.09.2020 по 20.07.2021 сума втрат – трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат становить 2202,23 грн (сума боргу 9 406,29 грн, 307 днів прострочки), з 16.09.2020 по 25.10.2021 сума втрат – трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат становить 2558,72 грн (сума боргу 8341,44 грн, 404 дні прострочки).
Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди становить 34 797,09 грн.
Зазначала також, що порушення її трудових прав триває і надалі, оскільки 25 жовтня 2021 року листом підприємства №073/135 від 25.10.2021 її попереджено про зміну істотних умов праці, у відповідності до яких з 28.12.2021 робочий тиждень становитиме одну годину, а робочим днем буде понеділок з графіком роботи з 8.00 год. до 9.00 год. З попереднім наказом до якого вносились зміни №1016-ВПРП від 03.08.2021 відповідач позивача не ознайомлював. 
При цьому, якісне виконання посадових обов`язків на посаді начальника відділу праці потребує значно більше часу, комунікації з іншими посадовими особами заводу, а тому встановлення такого графіку роботи неминуче призведе до неможливості виконання нею своїх посадових обов`язків та подальшого її звільнення. Відповідно, наказ №073/135 від 25.10.2021 «Про внесення змін до наказу №1016 від 03.08.2021» підлягає визнанню незаконним та скасуванню судом.
Враховуючи моральні переживання позивача, яких вона зазнала внаслідок прийняття неправомірного рішення, що крім іншого виражається у невиплаті в повному обсязі середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також внаслідок погіршення здоров`я, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась в її приниженні, як людини та працівника, що викликало розлади її здоров`я, стресове навантаження, а також численні запитання з боку колег та знайомих, переживання з боку рідних та близьких. Завдану моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 200 000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на її користь.
А тому, звертаючись до суду, позивач просила стягнути з Державного підприємства «Новатор» на її користь 34 797,09 грн матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної шкоди, визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Новатор» від 25.10.2021 №1306-ВПРП щодо змін істотних умові праці. 
В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, мотивуючи тим, що постановою Верховного Суду від 23.02.2022 у справі №686/25893/20 постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у частині зміни рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу і судового збору скасовано; рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, викладено абзац 4 резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 16 вересня 2020 року до 16 липня 2021 року у розмірі 92 994,30 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів».
З врахуванням утриманих усіх належних до сплати бюджетних платежів та зборів, на виконання постанови суду відповідачем 12.05.2022 було виплачено позивачу 57892,72 грн.
Відповідно, позивач вважає, що розмір матеріальної шкоди за несвоєчасну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2020 по 12.05.2022 підлягає збільшенню на 22604 грн 86 коп. (3% річних - 2869 грн, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ – 4720,23 грн, інфляційні втрати – 15015,63 грн).
Крім того, постановою Верховного Суду у справі №686/7685/20 від 21 червня 2022 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року змінено в частині стягнення з Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1   середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збільшено розмір стягнутої суми з 87 048,39 грн до 140 291,58 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1  про поновлення на роботі залишено без змін. Поновлено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, з урахуванням внесених цією постановою змін. 
З врахуванням утриманих усіх належних до сплати бюджетних платежів та зборів, на виконання постанови суду відповідачем 05.07.2022 було виплачено позивачу 42328,34 грн.
Таким чином, на думку позивача, розмір матеріальної шкоди за несвоєчасну виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16.01.2020 по 05.07.20222 підлягає збільшенню на 22058 грн 33 коп (3% річних - 3135 грн, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ – 3961,43 грн, інфляційні втрати – 14961,90 грн).
А тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 79460 грн 28 коп., залишивши всі інші вимоги без змін.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що судом невірно викладені обставини, які мали місце у правовідносинах сторін, обставини, на які посилався позивач, взагалі проігноровані судом. Судом не взято до уваги рішення касаційного суду у справах, які фактично є предметом заявлених вимог.
Вказує, що судовими рішеннями Верховного Суду було відновлено її права на отримання компенсації втраченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу з вини роботодавця, пов`язані з незаконним звільненням та переведенням, з моменту виникнення таких порушень, то і право на отримання цієї грошової компенсації вона набула у момент завдання шкоди, а не з моменту відновлення цих прав Верховним Судом.
Вважає, що у спірних правовідносинах між позивачкою та ДП «Новатор» мають місце відносини, які регулюються не лише трудовим законодавством, а також і цивільним законодавством України, в тому числі і в частині зобов`язального права.
Помилковим також є висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Новатор» від 25.10.2021 №1306-ВПРП щодо зміни істотних умові праці, адже такий наказ не відповідає нормам чинного законодавства. 
ДП «Новатор» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне рішення, яке ґрунтується на наданих сторонами доказах. Зазначає, що оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є кредитором по відношенню до позивача у цивільно-правових відносинах, суд першої інстанції абсолютно обґрунтовано, дійшов висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2 про стягнення заявлених матеріальних втрат. Вважає, незаконною вимогу позивача щодо стягнення матеріальних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми та пені, оскільки рішення суду про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул виконано добровільно, негайно, в найкоротші строки після ухвалення. Зазначає, що вимога про відшкодування моральної шкоди є такою, що не обґрунтована належними та допустимим доказами, а базується виключно припущеннями позивача. 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно з наказом Державного підприємства «Новатор» №252 від 25.07.2019 «Про зміни в організаційній структурі чисельності і штату працівників», скорочено чисельність і штат працівників підприємства і внесено відповідні зміни до штатного розпису, виведено із організаційної структури підприємства з 01.10.2019 відділ праці, відділ кадрів, відділ технічної підготовки виробництва (а.с. 105-107 т. 1).
Наказом державного підприємства №988-ВК від 30.09.2019 ОСОБА_1 переведено з посади начальника відділу праці на посаду учня гальваніка цеху друкованих плат (підрозділ №18) ДП «Новатор» з 01.10.2019.
Наказом державного підприємства №25-ВК від 16.01.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади учня гальваніка цеху друкованих плат з 16.01.2020 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.09.2020 у справі №686/779/2020 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Новатор» «Про переведення» №988-ВК від 30.09.2019 щодо переведення ОСОБА_1 з посади начальника відділу праці на роботу учнем гальваніка з відрядною оплатою праці цеху друкованих плат (підрозділ №18) ДП «Новатор» з 01.10.2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу праці Державного підприємства «Новатор» з 01 жовтня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Наказом по підприємству за №340 від 16 вересня 2020 року позивача поновлено на роботі та встановлено ОСОБА_1 п?ятиденний робочий тиждень з 08.00 до 17.00. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2021 року у справі №686/7685/20 визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Новатор» №25-ВК від 16.01.2020 «Про припинення трудового договору» щодо звільнення ОСОБА_1 з 16 січня 2020 року з посади учня гальваніка. В решті позовних вимог - відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2021 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.06.2021 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ДП «Новатор» на користь ОСОБА_1 87 048,39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
Відповідно до довідки №221/046 від 16.12.2021 відділу бухгалтерського обліку і звітності ДП «Новатор», 11.11.2021 ОСОБА_1 було нараховано і виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 10986,69 грн, виплата становить 8844,29 грн (а.с. 85-86 т. 1).
Крім того, 16.12.2021 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2020 по 15.09.2020 в сумі 76061,70 грн, після утримання та перерахування обов`язкових податків та зборів сума виплати склала 60469,05 грн (а.с. 87-90 т. 1).
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2022 року зупинено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в частині, не допущеній до негайного виконання.
Постановою Верховного Суду від 21 червня 2022 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року змінено в частині стягнення з Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, збільшено розмір стягнутої суми з 87 048,39 грн до 140 291,58 грн, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі залишено без змін. Поновлено виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року, з урахуванням внесених цією постановою змін.
05.07.2022 ОСОБА_1 отримала усі кошти визначені судовим рішенням в сумі 42328,34 грн (а.с. 221-222 т.1).
Крім того, встановлено, що наказом ДП «Новатор» №831-ВПРП від 25.09.2020 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року у справі №686/25893/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ за №831-ВПРП від 25.09.2020 ДП «Новатор» про звільнення позивача за прогули за ч.4 ст. 40 КЗпП України та поновлено на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор». Стягнуто з Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2020 по 16.07.2021 у сумі 92 994,3 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
На виконання судового рішення у справі №686/25893/20 20.07.2021 ОСОБА_1 отримала кошти в розмірі середнього заробітку за один місяць в сумі 9406,29 грн.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року вказане рішення в частині розміру середнього заробітку змінено та ухвалено нове судове рішення в цій частині про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 8 341,44 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Згідно з довідкою ДП «Новатор» №223/046 від 21.12.2021, 25.10.2021 ОСОБА_1 нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8341 грн 44 коп.
Постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у частині зміни рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу і судового збору скасовано. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, викладено абзац 4 резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Новатор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 16 вересня 2020 року до 16 липня 2021 року у розмірі 92 994,30 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів».
12.05.2022 ОСОБА_1 на виконання рішення суду отримала кошти в сумі 57892,72 грн (а.с. 224-225 т. 1).
Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до наказу ДП «Новатор» №233 від 23.06.2021 «Про регламент роботи підприємства в ІІІ кварталі 2021 року» введено на підприємстві в липні, серпні та вересні 2021 року 3-х денний робочий тиждень з вихідним днями – четвер, п`ятниця, субота, неділя для всіх категорій працівників (а.с. 123 т. 1). Аналогічні наказ видано 22 вересня 2021 року №325 щодо встановлення 3-х денного робочого тижня у жовтні, листопаді, грудні 2021 року (а.с. 124 т. 1).
Наказом ДП «Новатор» №262 від 19.07.2021 поновлено ОСОБА_1 з 25.09.2020 на посаді начальника відділу праці (у зв`язку з відсутністю відділу праці та посади його керівника в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі) поза штатом (а.с. 96 т. 1).
Згідно з наказом ДП «Новатор» №1016ВПРП від 03.08.2021 «Про зміну істотних умов праці», з врахуванням змін в організаційній структурі та скорочення чисельності та штату працівників (наказ №252 від 25.07.2019) та відсутністю в організаційній структурі підприємства відділу праці та виконання його функцій іншим відділом підприємства, вказується на неможливість організації за займаною посадою праці працівника ОСОБА_1 згідно обсягу посадових обов`язків, від інших запропонованих наявних на підприємстві станом на 19.07.2021 рівнозначних вакантних посад остання відмовилась, а тому вирішено змінити істотні умови праці ОСОБА_1 з 08.10.2021, встановити їй з 08.10.2021 одногодинний робочий тиждень кожен понеділок з 8.00 год до 9.00 год.» (а.с. 41, 108, 118 т. 1).
Наказом №1306 ВПРП від 25 жовтня 2021 року «Про внесення змін до наказу від 03.08.2021 №1016», у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 з 21.07.2021 по 22.10.2021, п. 1, 2, 3 наказу №1016 від 03.08.2021 викладено в наступній редакції: «Змінити істотні умови праці ОСОБА_1 з 28.12.2021, оскільки ОСОБА_1 поновлена на посаді начальника відділу праці (у зв`язку з відсутністю відділу праці та посади його керівника в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі) поза штатом та неможливо організувати працю працівника за займаною посадою згідно з посадовими обов`язками; встановити ОСОБА_1 з 28.12.2021 одногодинний робочий тиждень кожен понеділок з 8.00 год до 9.00 год. (а.с. 40, 120 т. 1). 
ОСОБА_1 у визначені законом строки була попереджена про зміну істотних умов праці 26.10.2021 (а.с. 122 т. 1). 
З 10.01.2022 позивач ОСОБА_1 приступила до роботи зі зміненим умовами праці.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення майнових втрат у вигляді 3% річних, пені та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини є трудовими, а не цивільно-правовими, тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Стаття 625 ЦК України і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.
Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаої палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі №757/14073/16-ц міститься висновок про те, що тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Новатор» №1306ВПРП від 25.10.2021, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на момент прийняття наказу діяв у відповідності до вимог трудового законодавства України, відповідачем дотримано всіх законодавчих норм, будь-які порушення відсутні.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.
Частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.
Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік. Тлумачення того, що може бути підставою для зміни істотних умов праці, наведено, зокрема в пунктах 10, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», згідно з якими припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Виходячи із викладеного, необхідно розмежовувати поняття «зміни в організації виробництва і праці» та «зміна істотних умов праці».
Про це, зокрема, вказав Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 754/8595/17-ц, провадження №61-34818св18 вказавши, що зміна істотних умов праці за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці (постанова Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі №6-2748цс15).
Отже, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
При цьому, законодавством України не передбачено норм, якими прямо визначено, що саме є змінами в організації виробництва і праці, такого переліку та критеріїв законодавчо не встановлено.
Відповідно до частини першої статті 62 ГК України, підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно з частиною першою статті 64 ГК України, підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).
Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис частина третя статті 64 ГК України.
Питання зміни істотних умов праці є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України.
З урахуванням того, що у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці, роботодавець дотримався установленого законом порядку проведення зміни істотних умов праці позивачки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Новатор» №1306ВПРП від 25.10.2021. 
Крім того, наказ ДП «Новатор» №1016ВПРП від 03.08.2021 «Про зміну істотних умов праці», до якого було внесено зміни наказом №1306ВПРП від 25.10.2021 позивачкою не оскаржувався.
Твердження позивачки про те, що в товаристві не було таких змін в організації виробництва і праці, що вимагали зміни в організації її істотних умов праці правильно оцінено судом першої інстанції як такі, що є безпідставними.
Нові умови праці, які передбачали роботу позивача на посаді начальника відділу праці поза штатом з 28.12.2021 при одногодинному робочому тижні кожен понеділок з 8.00 год до 9.00 год були викликані відсутністю в організаційній структурі підприємства відділу праці та виконання його функцій іншим відділом підприємства та неможливістю організації за займаною посадою праці працівника ОСОБА_1 згідно обсягу посадових обов`язків відповідно до регламенту роботи підприємства.
Крім того, при відмові в позові за основними вимогами суд першої інстанції правильно виходив з того, що підстав для відшкодування моральної шкоди, як похідної позовної вимоги за такі дії відповідача, немає. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай