ПОСТАНОВА                                          
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 279/3026/20
провадження № 61-1911св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод МДФ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія», Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ», ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області  від 17 жовтня 2022 року в складі судді Волкової Н. Я. та постанову Житомирського апеляційного суду                          від 10 січня 2023 року в складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,                 Микитюк О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                                         Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» (далі -                                                 ПрАТ «Коростенський завод МДФ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія» (далі - ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія») про припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств та стягнення моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживає на                                                              АДРЕСА_1 . Біля його житлової забудови функціонують ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та                                    ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія». Виробнича діяльність вказаних товариств суттєво погіршує якість його життя, створює ризики для життя та здоров`я. Вказує на ознаки забруднення навколишнього середовища відходами виробництва (пилом, сажею, тирсою), викидами хімічних речовин у атмосферне повітря та на цілодобове шумове забруднення. Висловлює занепокоєння з приводу власного психологічного та фізичного стану. Крім того, вважає, що хімічні речовини, які утворюються під час виробничого процесу товариств, зумовлюють пошкодження його житла.
Вказує, що він та інші мешканці міста неодноразово зверталися до місцевих органів влади, контролюючих органів щодо масового порушення конституційних та екологічних прав зі сторони відповідачів. Зокрема зазначає, що власниця прилеглого домогосподарства, ОСОБА_2 , вже зверталася за судовим захистом свого права на екологічну безпеку. Рішенням від 12 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2020 року, визнано порушення її екологічних прав, а також встановлено факт спричинення їй моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області                                         від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з                                                     ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» на користь ОСОБА_1 по 20 000 грн з кожного у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано зібраними у справі доказами про наявність причинно-наслідкового зв`язку між виробничою діяльністю ПрАТ «Коростенський завод МДФ», ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» та погіршенням екологічного стану на території домогосподарства ОСОБА_1 . Судом визнано доведеним факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства та безпосередньо конституційних екологічних прав ОСОБА_1 , що є підставою для стягнення моральної шкоди на його користь.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ПрАТ «Коростенський завод МДФ», ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» залишено без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2022 року - без змін.
Апеляційний суд, переглянувши судове рішення першої інстанції, дійшов висновку, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їхні доводи
У касаційних скаргах, які є подібними за змістом, ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» та ПрАТ «Коростенський завод МДФ», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі по 20 000 грн та передати справу в зазначеній частині на новий розгляд.
Доводи касаційних скарг ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» та                    ПрАТ «Коростенський завод МДФ» обґрунтовані тим, що висновки комісійної інженерно-екологічної експертизи, проведеної в межах розгляду іншої цивільної справи, у якій ОСОБА_1 не брав участі, не могли бути прийняті в якості належних і допустимих доказів. 
ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» вказує, що окремі висновки експертів є неточними, ґрунтуються на припущеннях та суперечать методологічним вимогам чинного екологічного, санітарного законодавства України у частині здійснення розрахунків.  Вважає, що суди, надаючи оцінку актам перевірок та листам Державної екологічної інспекції, не врахували, що порушення, виявлені при перевірці, були незначними та не мали безпосереднього стосунку до забруднення навколишнього середовища, натомість стосувались формальних організаційно-технічних питань роботи підприємства (технічної документації, проведення ремонтних робіт, обліку робочого часу очисних установок тощо). Наводить, що контролюючі органи не встановили у діяльності ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» порушень, пов`язаних із забрудненням навколишнього природного середовища. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували усіх обставин, які впливають на визначення розміру компенсації моральної шкоди.
ПрАТ «Коростенський завод МДФ» вказує, що судами неповно з`ясовані всі обставини справи, оскільки основним доказом по справі є висновок комісійної інженерно-екологічної експертизи щодо визначення рівня забруднення  від 12 липня 2019 року     № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, яка була проведена під час розгляду цивільної справи № 283/518/17-ц за позовом ОСОБА_2 , домогосподарство якої знаходиться на значній відстані від домогосподарства ОСОБА_1 . Крім того, касаційну скаргу мотивовано тим, що товариство розпочало свою господарську діяльність у 2017 році, та не могло порушувати екологічне законодавство до цього моменту. Вказує  на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між виробничою діяльністю товариства та фізичним, душевним станом ОСОБА_1 , оскільки належних доказів цьому до матеріалів справи долучено не було. Стверджує, що судами надано невірну правову оцінку обставинам справи.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» та ПрАТ «Коростенський завод МДФ» вказали, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду                                                     від 12 вересня 2018 року у справі № 335/11779/16-ц, від 25 лютого 2019 року у справі                                                    № 2012/4613/2012.
У касаційній скарзі, що була уточнена заявником та подана до Верховного Суду у березні 2023 року, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні його позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що біля його житлової забудови функціонують                 ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», які грубо порушують його право та право його сім`ї на безпечне для життя і здоров`я довкілля, на безпечні і здорові умови проживання. Зазначає, що встановлений судами розмір моральної шкоди не є достатнім для справедливої сатисфакції.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду                      від 18 листопада 2020 року у справі № 283/518/17-ц.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У травні 2023 року від ТОВ «Українська лісопильна компанія» надійшов відзив, де зазначено про необґрунтованість доводів скарги ОСОБА_1 , вказано на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, неналежну правову оцінку доказам, а також неврахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відзивів на інші касаційні скарги не надійшло.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
Ухвалами Верховного Суду від 15 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія»,                         ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ухвалою Верховного Суду                                                                   від 15 березня 2023 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 05 вересня 2023 року матеріали справи № 279/3026/20 передано судді-доповідачу, визначено складколегії суддів.
Ухвалою від  29 листопада 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Діяльність ПрАТ «Коростенський завод МДФ», за основним видом КВЕД 16.21 - виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону. Діяльність ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», за видом КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, а також за видом КВЕД 16.23 - виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів.
За період діяльності ПрАТ «Коростенський завод МДФ» мали місце порушення вимог природоохоронного законодавства. В ході планових та позапланових перевірок у 2012, 2013, 2014, 2015 роках виявлено ряд грубих порушень, таких як наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, несанкціонований скид забруднюючих речовин за територію підприємства без попередньої очистки, відхилення від норм, встановлених висновком державної екологічної експертизи, невідповідність роботи очисних споруд до робочого проекту, перевищення вмісту забруднюючих речовин у стічних водах, які скидалися на очисні споруди водоканалу. 
Виявлені порушення фіксувалися актами перевірок, надавалися приписи з метою їх усунення, у 2012 році Державною екологічною інспекцією у Житомирській області винесено рішення про тимчасову заборону діяльності ПрАТ «Коростенський завод МДФ» до повного усунення порушень, а також обраховано збитки за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у розмірі 196 000 гривень, які у подальшому були повністю відшкодовані. Перевіркою інспекції у 2015 році встановлено, що ПрАТ «Коростенський завод МДФ» отримано необхідні документи екологічного характеру, а грубі порушення вимог природоохоронного законодавства усунуто. 
Зі змісту листа Державної екологічної інспекції за №645/05-16 слідує, що в період                              з 26 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року в ході планової перевірки                                          ПрАТ «Коростенський завод МДФ» виявлені такі порушення вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря, а саме: не надано під час перевірки дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів, яким визначено видовий та кількісний склад викидів забруднюючих речовин, а також позитивний висновок державної експертизи по робочому проекту будівництва відділення підготовки та зберігання смоли, джерело викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (стартова труба відводу димових газів енергоблоку) не обладнано майданчиком для відбору проб викидів та відсутній вхідний отвір для відбору проб. 
Зі змісту листа Державної екологічної інспекції від 6 липня 2017 року вбачається, що протягом періоду з 22 по 29 червня 2017 року проводилась позапланова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія». За результатами даної перевірки виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря, а саме: не пронумеровані джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря; не надані документи у галузі охорони атмосферного повітря: паспорти газоочисних установок на джерелах викидів, інструкцію з експлуатації ГОУ, наказ про призначення осіб, відповідальних за технічний стан ГОУ, журнали проведення поточних та планових ремонтів та обліку робочого часу ГОУ, довідки щодо постановки на державний облік в галузі охорони атмосферного повітря. 
Відповідно до висновку експертів, за результатами проведення комісійної інженерно-екологічної експертизи від 12 липня 2019 року № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, діяльність ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська лісопильна компанія» (як разом так і окремо) призвела до забруднення навколишнього природного середовища небезпечними хімічними речовинами. Експертами також зазначено, що відповідно до результатів дослідження повітря населених місць (протоколи вимірювання від 15 та від 25 квітня 2019 року) виявлено перевищення гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин, характерних для                                                 ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» за межами санітарно-захисної зони. 
За результатами досліджень інтенсивності викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», з урахуванням свідчення фахівців, які проводили відбір проб та вимірювання, встановлено, що стаціонарні джерела викидів, на яких відбирались проби та проводились вимірювання, не працювали в максимальному режимі (працювали з потужністю 0,25 - 4 % від показників потужності, визначених у матеріалах інвентаризації та дозволі на викиди ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та 13 % від показників потужності, визначених у матеріалах інвентаризації та дозволі на викиди ТОВ «Українська холдингова компанія»). Разом з тим, навіть при такому режимі роботи стаціонарних джерел викидів у житловій забудові спостерігались перевищення гранично допустимої концентрації суспендованих твердих частинок, недиференційованих за складом (пилу) та груп сумацій. 
Відповідно до протоколу №04-03 дослідження повітря населених місць                                             від 15 квітня 2019 року у точці №2 (житлова забудова, вулиця Ярослава Мудрого, 112) концентрація пилу становить 1,0 мг/м. куб при максимальній разовій граничнодопустимій концентрації 0,5 мг/м. куб, що є перевищенням в 2,0 рази. На підставі викладеного, експерти дійшли висновку, що при звичайних режимах роботи джерел викидів ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» фактичні концентрації досліджуваних забруднюючих речовин в житловій забудові значно вищі за виявлені та, ймовірно, перевищують ГДК м.р. 
Протоколом дозиметричного контролю від 06.04.2016 року №58/31, 32 перевірено потужність експозиційної дози зовнішнього гамма-випромінювання під водостоками навколо будинку АДРЕСА_2 , що в деяких точках більш ніж у три рази перевищує середньорічний обласний показник, під водостоками навколо будинку №102 по вул. Свердлова в м. Коростень , в деяких точках незначно перевищує цей показник; на територіях присадибних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 потужність експозиційної дози зовнішнього гамма-випромінювання не перевищує обласний показник. 
Наведене дає достатні підстави вважати, що при звичайних режимах роботи джерел викидів ПрАТ «Коростенський завод «МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» фактичні концентрації досліджуваних забруднюючих речовин у житловій забудові значно вищі за виявлені та, ймовірно, перевищують ГДК м. р.
Шумове навантаження при повному циклі роботи обох підприємств разом і окремо як у нічну, так і денну пору доби на АДРЕСА_3 у м. Коростені Житомирської області, не відповідає нормі. Навіть при роботі підприємств не на повну потужність, відповідно до протоколу від 15 квітня 2019 року № 04-04/1 проведення досліджень шумової характеристики у точці № 1 - м. Коростень, житлова забудова                                            АДРЕСА_3, встановлено перевищення нормативного значення звукового тиску (дБ) в октанових смугах із середньо геометричними частотами 63, 125, 250, 500 та 1000 Гц. Еквівалентні та максимальні рівні шуму перевищують допустимі норми згідно з вимогами «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» від 19 червня 1996 року № 173, а саме еквівалентні рівні шуму - на 7дБА, а максимальні рівні шуму перевищують допустимі норми на 7 дБА.
 
Позиція Верховного Суду
Правове регулювання спірних відносин
Питання захисту навколишнього середовища врегульовано низкою нормативно-правових актів на міжнародному та національному рівнях.
Міжнародним договором, що закріпив зобов`язання держав у сфері доступу до правосуддя в екологічних справах, є Орхуська конвенція, ратифікована Законом України від 06 липня 1999 року № 832-ХІV. Положення Конвенції є нормами прямої дії, а національне законодавство щодо процедур та механізмів судового захисту порушених екологічних прав та інтересів може їх конкретизувати.
У преамбулі міжнародного договору зазначено, що сторони Конвенції підтверджують необхідність захищати та  оберігати  навколишнє середовище  і поліпшувати його стан, а також забезпечувати сталий та екологічно безпечний розвиток, визнають, що  адекватна  охорона   навколишнього середовища важлива  для  добробуту  людини,  дотримання основних прав людини, включаючи саме право на життя.
Кожна людина має право жити в довкіллі, сприятливому для її здоров`я та добробуту, а також зобов`язана як індивідуально, так і спільно з іншими людьми захищати і покращувати довкілля на благо нинішнього та майбутніх поколінь. Для забезпечення можливості відстоювати це право та виконувати цей обов`язок, громадськість повинна мати доступ до інформації, право брати участь у процесі прийняття рішень і доступ до правосуддя з питань, які стосуються довкілля.
Основні екологічні права закріплені в Конституції України, це підкреслює їхнє фундаментальне значення. Захист екологічних прав є пріоритетом для суспільства, держави і людини.
Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація ніким не може бути засекречена.
Відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої із заявою Законом України від 16 вересня 2014 року                  № 1678-VII, реформування проведення екологічної політики та гарантування забезпечення екологічних прав громадян є одними із зобов`язань, взятих на себе Україною.
У Законі України «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року» від 28 лютого 2019 року № 2697-VIII однією з засад державної екологічної політики визначено досягнення Україною Цілей Сталого Розвитку (ЦСР), які були затверджені на Саміті Організації Об`єднаних Націй зі сталого розвитку у 2015 році. Відповідно до резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Перетворення нашого світу: Порядок денний у сфері сталого розвитку на період до 2030 року» в Україні розроблено національну систему цілей сталого розвитку, що має забезпечити підґрунтя для подальшого планування розвитку України, подолання дисбалансів, які існують в економічній, соціальній та екологічній сферах; забезпечити такий стан довкілля, що сприятиме якісному життю і благополуччю нинішніх та прийдешніх поколінь; створити необхідні умови для суспільного договору між владою, бізнесом і громадянським суспільством щодо підвищення якості життя громадян і гарантування соціально-економічної та екологічної стабільності тощо. 
У згаданому нормативно-правовому акті також зазначено, що метою державної екологічної політики є досягнення доброго стану довкілля шляхом запровадження екосистемного підходу до всіх напрямів соціально-економічного розвитку України з метою забезпечення конституційного права кожного громадянина України на чисте та безпечне довкілля, впровадження збалансованого природокористування і збереження та відновлення природних екосистем.
Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» передбачено відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
За змістом пунктів «а», «з» статті 9 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» кожний громадянин України має право на безпечне для його життя та здоров`я навколишнє природне середовище; подання до суду позовів до державних органів, підприємств, установ, організацій і громадян про відшкодування шкоди, заподіяної їх здоров`ю та майну внаслідок негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Частиною першої та другою статті 293 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення. Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду.
 
Щодо касаційних скарг ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія»
У касаційних скаргах, які є подібними за змістом, товариства вказують на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі по 20 000 грн та передати справу в зазначеній частині на новий розгляд.
Доводи касаційних скарг ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» про те, що доказів завдання шкоди здоров`ю позивача не надано, є необґрунтованими, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та їхньої переоцінки, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою:                    АДРЕСА_1 (а.с. 40, 42 т.1). Неподалік, що не заперечується сторонами, розташовані та функціонують                                 ПрАТ «Коростенський завод МДФ» (11501, Житомирська обл., м. Коростень,                               вул. Сергія Кемського, 11-Б) та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» (11501, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Сергія Кемського, 11-Б).                      ОСОБА_2 відповідно до матеріалів справи 283/518/17-ц проживає на                      АДРЕСА_3, м. Коростень, Житомирська область . Отже, доводи відповідачів щодо проведення експертних досліджень не у домоволодінні скаржника і не по справі, що переглядається, не мають правового значення, оскільки ОСОБА_1 мешкає по сусідству із ОСОБА_2 і будь-яких доказів на спростування негативного впливу на нього, його помешкання та довкілля, спричиненого діяльністю ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» відповідачами не надано. 
З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки суди врахували, що за умови встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок;                    (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Щодо незгоди товариств з присудженням ОСОБА_1 відшкодування, слід зазначити таке: у абзаці другому частини третьої статті 23 ЦК України вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» законодавець не визначає повного переліку цих обставин, оскільки вони можуть різнитися у залежності від ситуації, особливостей  кожної конкретної справи та фактів, які підлягають доведенню. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того (з чим погодилась і апеляційна інстанція), що факт порушення відповідачами екологічного законодавства доведений, а негативний вплив, спричинений їхнім функціонуванням, порушує право ОСОБА_1 на безпечне довкілля. 
Слід також зауважити, що передача справи на новий розгляд призводить до порушення вимог розумності строків судового розгляду, за що відповідальною визнається держава (рішення у справі «Litvinyuk v. Ukraine», заява від 01 лютого 2007 року                                           № 9724/03). Зокрема, функції суду касаційної інстанції переважно зводяться до перевірки законності судового рішення, тобто обмежені питаннями права, а не факту, натомість ключові аргументи скарг ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та                                      ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» зводяться до вимоги провести переоцінку, вже досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій, доказів. 
Слід також звернути увагу на те, що при касаційному перегляді аналогічних справ                                              № 279/3536/20, № 283/518/17-ц визнано доведеним факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі 
№ 233/2021/19 зазначено, що «процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі 
№ 147/66/17  вказано, що «під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи».
Посилання ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» та                                               ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі 
№ 335/11779/16-ц, від 25 лютого 2019 року у справі № 2012/4613/2012 є безпідставним з огляду на таке. 
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся з позовом до «Українська холдингова лісопильна компанія» та ПрАТ «Коростенський завод МДФ» про припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств та стягнення моральної шкоди. Встановлені фактичні обставини: ОСОБА_1 проживає за адресою                      АДРЕСА_1 . Поряд з його житловим будинком розташовані ПАТ «Коростенський завод МДФ» та                                      ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія». ОСОБА_1 надав суду висновок комісійної інженерно-екологічної експертизи від 12 липня 2019 року                                              №5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, проведеної експертами                                          Київського НДІ судових експертиз в межах розгляду цивільної справи                                                    № 283/518/17-ц. У висновку зазначено, що шумове навантаження по                                             АДРЕСА_3 в м. Коростені , при повному циклі роботи обох підприємств разом і окремо як в нічну, так і в денну пору доби, не відповідає нормам. Навіть при роботі підприємств не на повну потужність, відповідно до                            протоколу № 04-04/1  від 15 квітня 2019 року проведення досліджень шумової характеристики в точці № 1 (м. Коростень, житлова забудова по АДРЕСА_3) встановлено перевищення нормативного значення рівня звукового тиску (дБ) в октанових смугах з середньо геометричними частотами 63,125,250,500 та 1000 Гц. Еквівалентні та максимальні рівні шуму перевищують допустимі норми згідно з вимогами «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» № 173 від 19 червня 1996 року (максимальні рівні шуму перевищують допустимі норми на 7 дБА). Відбулося порушення права ОСОБА_1 на безпечні умови проживання та безпечне для життя і здоров`я довкілля. Судами визнано доведеним факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства і причинно-наслідковий зв`язок між виробничою діяльністю ПАТ «Коростенський завод МДФ» та                                        ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» та забрудненням атмосферного повітря й стану довкілля на території садиби ОСОБА_1 .
Предметом спору у справі № 335/11779/16-ц було відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України (його посадовими особами) внаслідок поранень, контузії та захворювань позивача, набутих під час проходження військової служби та за результатами розгляду якої відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з тим, що не встановлено протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України стосовно позивача. При касаційному перегляді вказаної справи суд вказав, що наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, оскільки необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року).
Натомість, у справі № 279/3026/20 предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачами прав позивача на безпечне довкілля. Спірні відносини регулюються: статтею 50 Конституції України, якою встановлено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди; Законом України                                «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про охорону атмосферного повітря», а положення Цивільного кодексу України при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої порушенням екологічного законодавства, застосовуються субсидіарно, в частині, неврегульованій правилами екологічного законодавства. Це зумовлює певні особливості правового регулювання зазначених відносин.
Наведене свідчить про те, що хоча вимоги в обох справах і стосувалися відшкодування моральної шкоди, проте підстави відшкодування такої шкоди у порівнюваних справах є абсолютно різними, як і умови відповідальності, які підлягають встановленню при вирішенні питання про відшкодування юридичною особою шкоди, завданої фізичній особі порушенням її права на безпечне довкілля, та відшкодування державою шкоди, завданої здоров`ю особи під час проходження публічної (військової) служби.
У справі № 2012/4613/2012 позивач звернулася з позовом про поновлення права на безпечне довкілля та відшкодування шкоди, завданої здоров`ю. Обґрунтовуючи звернення до суду зазначала, що діяльність відповідачів забруднює атмосферне повітря, у зв`язку із чим її здоров`ю завдано шкоди. Контролюючими органами діяльність відповідачів ПАТ «Харківський коксовий завод» та ПАТ «Термолайф» була оцінена як така, що відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач не довів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а тому відсутні підстави для присудження відшкодування. Позивачем не доведено також і розмір спричиненої шкоди. 
Щодо вимог касаційної скарги ОСОБА_1 про перегляд судових рішень у частині відшкодування моральної шкоди 
Рішеннями судів попередніх інстанцій визнано порушення екологічного права        ОСОБА_1 на безпечне для життя і здоров`я довкілля, на безпечні і здорові умови проживання та нанесення моральної шкоди, завданої порушенням цього права, присуджено йому справедливу сатисфакцію у розмірі по  20 000 (двадцять тисяч) гривень з кожного відповідачів на відшкодування моральної шкоди. 
У касаційній скаргі ОСОБА_1 не погоджується з розміром присудженої йому моральної шкоди, зазначаючи, що в аналогічних справах суди стягували моральну шкоду у розмірі по 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень з кожного з відповідачів                                                                        (справа № 279/2933/20, № 283/518/17-ц).
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі за скаргою 
ОСОБА_1 став пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме неврахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 283/518/17-ц.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у справі,що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Зокрема, дослідив докази по цивільній справі № 283/518/17-ц, у якій рішенням апеляційної інстанції визнано беззаперечне порушення екологічного права позивача на безпечне для життя і здоров`я довкілля, на безпечні і здорові умови проживання та нанесення моральної шкоди, завданої порушенням цього права. Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по даній справі рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. 
Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб, якщо інше не встановлено законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Оцінюючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру присудженої моральної шкоди колегія суддів зазначає про таке. Немає сумніву, що промислове забруднення може негативно вплинути на якість життя позивача, однак визначення у кількісному вираженні його впливу відбувається у кожному конкретному випадку в залежності від глибини фізичних і душевних страждань окремої особи. Стягуючи сумарно на користь ОСОБА_1 40 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, суди вірно зазначили, що відсутність прямих доказів між діяльністю підприємств і завданням шкоди його здоров`ю. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі 
№ 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Так, присуджена ОСОБА_1 сума є виваженою, а суд, справедливо оцінивши докази по справі, дійшов висновку про недостатню обґрунтованість позовних вимог особи у частині розміру завданої шкоди.
Натомість доводи касаційної скарги ОСОБА_1 цих висновків не спростовують, а зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
 
Щодо припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств
Статтею 293 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення. Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду. 
Так, ст. 12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» передбачено, що господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства. Диспозитивність вказаної норми свідчить про те, що її реалізація має місце лише тоді, коли виробнича діяльність підприємства призводить до викидів в атмосферне повітря з обов`язковим впливом на фізичні та біологічні фактори. 
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» якщо під час провадження господарської діяльності, щодо якої здійснювалася оцінка впливу на довкілля, виявлено значний негативний вплив цієї діяльності на життя і здоров`я населення чи довкілля та, якщо такий вплив не був оцінений під час здійснення оцінки впливу на довкілля та/або істотно змінює результати оцінки впливу цієї діяльності на довкілля, рішення про провадження такої планованої діяльності за рішенням суду підлягає скасуванню, а діяльність - припиненню. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 у частині вимог про скасування оскаржуваних рішень про відмову у задоволенні позову про припинення діяльності юридичних осіб - підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення в цій частині - без змін з огляду на таке.
Однак відповідачами витримана нормативна санітарно-захисна зона відповідно           300 м та 100 м, що підтверджено висновком експертизи від 12 липня 2019 року                               № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23 (а.с. 29, т.1) та узгоджується з                                     Наказом МОЗ України від 19 червня 1996 року № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів». 
Слід також зауважити, що постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 806/2591/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, третя особа: ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» про визнання неправомірними та скасування дозволу і рішення. Законність та обґрунтованість видачі дозвільних документів відповідачеві «ПрАТ «Коростенський завод МДФ» на здійснення негативного впливу на довколишнє природне середовище позивачем в судовому порядку не оскаржувалась.
Розглядаючи питання допустимих меж обмеження гарантованого права власності, Конституційний Суд України зазначав, що право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства; при обмеженні права власності в інтересах суспільства пропорційними можуть вважатися такі заходи, які є менш обтяжливими для прав і свобод приватних осіб з-поміж усіх доступних для застосування заходів (абзац сьомий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019). 
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13, § 24), щоб відповідати                             статті 1 Першого протоколу до Конвенції, захід втручання має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним (ґрунтуватись на приписі права), переслідувати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами особи.
Відтак, встановивши наявність у відповідачів всіх належних чинних дозвільних документів суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для припинення чи заборони здійснення такої діяльності відповідачів, адже сам по собі факт негативного впливу виробничої діяльності на довкілля при наявності всіх належних чинних дозвільних документів не може бути підставою для припинення чи заборони здійснення такої діяльності. 
Будь-яке істотне втручання держави у право чи діяльність повинно відповідати легітимній меті та бути співмірним із застосованими заходами, тому застосування найсуворішої санкції до відповідачів у вигляді заборони здійснювати господарську діяльність (чи припинення діяльності) можливе у разі, коли заходи адміністративного впливу, компетентного органу, у цій справі - Державної екологічної інспекції у Житомирській області, ігноруються і взагалі не виконуються суб`єктом господарювання. Вищенаведена аргументація викладена у рішеннях судів попередніх інстанцій. З цими висновками погоджується і Верховний Суд.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до презумпції завдавача шкоди відсутність вини у своїх діях доводить відповідач. Натомість матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 не спростовано фактів порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства, зокрема у розрізі недотримання покладеного на них обов`язку не завдавати шкоди довкіллю при здійсненні підприємницької діяльності. ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та                             ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» не оскаржувався висновок комісійної інженерно-екологічної експертизи від 12 липня 2019 року                                                       № 5292/18-48/1259/18-23/1507/19-23, зокрема, не оскаржувались результати перевірок Державної екологічної інспекції України в Житомирській області, якими встановлені порушення вимог природоохоронного законодавства діяльністю                       ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія».
Варто також зазначити, що відповідно до рішення Житомирського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 279/3536/20, яке оскаржувалось в касаційному порядку та за наслідками перегляду касаційне провадження по справі було закрито і, відповідно, залишене в силі рішення суду апеляційної інстанції, вищезгаданий експертний висновок визнано належним письмовим доказом на обґрунтування позовних вимог щодо наявності факту порушення вимог природоохоронного законодавства й відшкодування моральної шкоди. 
У контексті наведеного Суд також вважає за необхідне звернутися до власних позицій, у яких неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку для суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року  у справі                                      № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 у справі № 917/2101/17).
Підсумовуючи, Суд відхиляє доводи скаржників ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» про те, що суди попередніх інстанцій встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі 
№ 283/518/17-ц визнано доведеним факт порушення відповідачами вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони атмосферного повітря і причинно-наслідковий зв`язок між виробничою діяльністю ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія», з однієї сторони, та забрудненням атмосферного повітря та стану довкілля на території садиби ОСОБА_2 , з іншої, до чого призводить така діяльність відповідачів. Вказане відповідачами не спростовано. Як зазначає ОСОБА_1 , згадана садиба знаходиться у безпосередній близькості до його домоволодіння. Отже, аргументи товариств щодо проведення експертних досліджень не у домоволодінні скаржника і не по цій справі не мають правового підґрунтя. 
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року в справі «Дубецька проти України» (заява №30499/03), немає сумніву, що промислове забруднення може негативно вплинути на здоров`я суспільства в цілому і погіршувати якість життя особи, проте часто неможливо визначити у кількісному вираженні його вплив у кожному окремому випадку. З урахуванням наведеного, завдану позивачу моральну шкоду суди правомірно оцінили в сумі по 20 000 гривень з кожного з відповідачів, це стало співмірною, розумною та справедливою сатисфакцією. 
Вимога ОСОБА_1 щодо припинення екологічно небезпечної діяльності підприємств ПрАТ «Коростенський завод МДФ» та ТОВ «Українська холдингова лісопильна компанія» на території м. Коростень Житомирської області є також не достатньо обґрунтованою, оскільки станом на момент вирішення спору судами не встановлено понаднормативного негативного впливу відповідачів на довкілля, виявлені екологічною інспекцією недоліки усувались, а також не проведено відповідних експертиз на час розгляду справи. Встановивши наявність у відповідачів всіх належних чинних дозвільних документів, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення чи заборони здійснення такої діяльності відповідачами. 
Отже, наведені у касаційних скаргах доводи не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій та зводяться до вимоги здійснити переоцінку доказів та встановити нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій. Отже, відсутні підстави вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права.
Інші доводи касаційних скарг були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявників із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Доводи, наведені в касаційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з їхньою оцінкою у висновках судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча  пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну  відповідь  на  кожний  аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява                                            від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява                                                               від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська холдингова лісопильна компанія», ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 жовтня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року - без  змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
В. В. Шипович