КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
 
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/5152/2023                                                                Доповідач - Ратнікова В.М.
 
                                                       П О С Т А Н О В А       
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

м. Київ                                                                                          Справа № 757/17452/21-ц

27 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                        - Борисової О.В.    
                                   - Левенця Б.Б.
 при секретарі           - Смолко А.В.,
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року, постановлену під головуванням судді Григоренко І.В., у цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення компенсаційної виплати, премії за результативність роботи, недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення, та моральної шкоди,-
                                                 
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Національного банку України про стягнення компенсаційної виплати, премії за результативність роботи, недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення, та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 11 листопада 2019 року, відповідно до наказу № 3168-к від 06 листопада 2019 року він був прийнятий до Національного банку України  на посаду директора Департаменту аналітики та наглядових технологій Національного банку України. У зв`язку із запровадженням Національним банком України контрактної форми працевлаштування, 16 липня 2020 року між ним та відповідачем, в особі виконуючого обов`язки Голови Національного банку України ОСОБА_2 , було підписано трудовий контракт на строк 4 роки. Лис
20 жовтня 2020 року Правлінням НБУ було погоджено виключення зі структури
НБУ Департаменту аналітики та наглядових технологій із перерозподілом його функцій, що підтверджується витягом із протоколу засідання Правління Національного банку України № 79 від 20.10.2020 року .
05 листопада 2020 року рішенням Правління НБУ № 678-рш «Про внесення змін до структури Національного банку України та перерозподіл окремих функцій між структурними підрозділами Національного банку України» внесено зміни до структури НБУ та виключено Департамент аналітики та наглядових технологій зі скороченням штату працівників.
           На виконання рішення Правління НБУ від 05.11.2020 року № 678-рш видано наказ №
3273-к від 11 грудня 2020 року «Про скорочення штату працівників», яким скорочено штат працівників Департаменту аналітики та наглядових технологій. В зв`язку з чим, 22 грудня 2020 року йому було надано для ознайомлення попередження про наступне вивільнення, з яким він ознайомився, але від підпису про його ознайомлення відмовився, про що було складено відповідний акт.
 Наказом № 414-к від 22 лютого 2021 року його було звільнено 24 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України зі здійсненням наступних виплат: грошової компенсації за 21 календарний день невикористаної основної щорічної відпустки за робочий рік з 11.11.2019 року до 10.11.2020 року;  грошової компенсації за 7 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за робочий рік з 11.11.2020 року до 24.02.2021 року; грошової компенсації за 1 календарний день невикористаної щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці (ненормований робочий день) за робочий рік з 11.11.2020 року до 24.02.2021 року; вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, що підтверджується розрахунковим листком за 24 лютого 2021 року.
На підставі наказу № 414-к від 22 лютого 2021 року був здійснений відповідний запис про звільнення у його трудову книжку. Вважає, що під час звільнення з ним був проведений неповний розрахунок та не було виплачено належні йому виплати та компенсації.
 Згідно умов укладеного між ним та відповідачем контракту ( строк дії якого до 16 липня 2024 року) припинення його дії до закінчення строку має здійснюватися у порядку, передбаченому п.7 контракту. Положеннями пункту 7.1 контракту встановлено, що він може бути достроково припинений (розірваний) кожною зі сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони.
В п.7.3 контракту закріплено, що уразі дострокового припинення дії даного контракту за ініціативою роботодавця більш ніж за 9 повних календарних місяців до завершення строку його дії, роботодавець здійснює працівнику компенсаційні виплати у розмірі 9 посадових окладів. Оскільки дострокове припинення дії контракту сталося саме з ініціативи роботодавця, вважає що він має право на компенсаційну виплату, що становить 9 посадових окладів, що складає 1 684 980 грн. Відповідно до розрахункового листка від 24 лютого 2021 року йому було сплачено вихідну допомогу у розмірі 284 755 грн.34 коп., яка за умовою контракту включена до компенсаційної виплати, а тому заборгованість відповідача по компенсаційній виплаті становить 1 684 980 грн. - 284 755, 34 грн. = 1 400 224,66 грн. Однак відповідачем було відмовлено у проведенні даних виплат.
Окрім того, під час звільнення йому  не було виплачено відповідачем премію за результативність роботи за 2020 рік у розмірі 634 698 грн.
Відповідно до умов п.3 контракту за виконання покладених на працівника завдань та функцій працівникові виплачується заробітна плата в національній валюті України, яка складається із: посадового окладу, що є базовою частиною винагороди та має постійний (фіксований) характер; премії за результативність роботи на підставі встановлених та ключових показників ефективності (надалі - КПЕ), що є змінною частиною винагороди, у розмірі до 30% посадового окладу. 
Премія за результативність роботи виплачується за результатами оцінки виконання встановлених цілей та КПЕ за відповідний період преміювання. Цілі та КПЕ Працівника визначаються/установлюються в межах Системи управління виконанням відповідно до розпорядчих актів Національного банку. 
У підпорядкованому йому департаменті на 2020 рік безпосереднім куратором вертикалі підпорядкування , яким була ОСОБА_2 , було погоджено цілі та ключові показники ефективності. Згідно даних Департаменту стратегії та розвитку та Департаменту внутрішнього аудиту, підпорядкованим ОСОБА_1 .  Департаментом було на 100% виконано також обов`язкові цілі та КПЕ на 2020 рік, встановлені для Департаменту розпорядчими актами Національного банку. Отже, загальний ступінь досягнення Департаментом аналітики та наглядових технологій Національного банку України встановлених для нього цілей та КПЕ на 2020 рік було виконано та оцінено у 100%. При цьому ОСОБА_3 не отримував жодних заперечень, зауважень тощо, щодо виконання Департаментом цілей та КПЕ у 2020 році та їх ступеня виконання у відсотках та/або дотримання процедури, що підтверджує повне виконання цілей та КПЕ мною та моїм Департаментом, належне оцінювання результатів діяльності на підставі встановлених цілей та КПЕ, прийняття та затвердження звіту про їх виконання. Зазначає, що всі працівники підпорядкованому йому департаменті отримали премію за виконанні цілі  та ключові показники ефективності у 2020 році в повному обсязі.
17 лютого 2021 року позивач отримав лист від Департаменту персоналу про те, що очікується виплата премії працівникам, у тому числі керівникам структурних підрозділів центрального апарату НБУ, за результативність роботи за 4 квартал 2020 року, однак позивач у 2020 році дізнався, що особисто йому преміювання не передбачено.
12.03.2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України « Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року № 211, якою з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, кінцева дата якого, з урахуванням внесених до вказаної постанови змін, неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину. Положеннями ст.29 ЗУ « Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ ( включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, що складає 47 230 грн.
Вважає, що здійснене відповідачем нарахування та виплата йому заробітної плати в період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року з обмеженнями, передбаченими статтею 29 Закону України « Про Державний бюджет України на 2020 рік», була проведена із порушенням гарантованих Конституцією України та ЗУ «Про Національний банк України» прав на належне матеріальне забезпечення. Сума обмеження його заробітної плати (недоотриманої) за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року складає 436 044, 36 грн.
Враховуючи те, що вказані вище виплати не були виплачені йому  в день його звільнення, керуючись ст.ст.116, 117 КЗпП, вважає що відповідач зобов`язаний здійснити виплату йому середнього заробітку за весь час затримки проведення цих виплат по день фактичного розвитку, що станом на 22 березня 2021 року складає 246  787, 96 грн.
З моменту повідомлення про звільнення, а також у зв`язку з подальшою невиплатою відповідачем  премій, заробітної плати, тощо та сум при звільненні та намаганням відстояти свої законні порушені права перед відповідачем, позивач перебуває у постійному емоційному та нервовому напруженні, душевному хвилюванні, тривозі, стресі тощо, що спричинило значне погіршення стану його здоров`я, що відповідно вимагає  додаткових зусиль для організації свого життя, належного фінансового забезпечення себе та своєї сім`ї, яка перебуває на його повному утриманні, в тому числі 2 малолітніх дітей, а також додаткових зусиль для пошуку нової роботи, враховуючи пандемію коронавірусної хвороби, тобто, в той час, коли кількість вакансій та пропозицій з працевлаштування значно зменшилась.
           У зв`язку з тим, що відповідачем не було здійснено належних виплат та грубим чином порушено законні права позивача, йому  була спричинена моральна шкода, розмір  якої останній оцінює у 100 000,00 грн.
Враховуючи викладене, просив суд стягнути з Національного банку України компенсаційну виплату у розмірі 1 400 224,66 грн.; премію за результативність за 2020 рік у розмірі 634 698 грн.;недоплачену заробітку плату за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 436 044, 36грн.; компенсацію за втрату частини заробітної плати за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 24 479, 05 грн.;середній заробіток за час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення у розмірі 246 787,96 грн.; моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
04 жовтня 2022 року на адресу Печерського районного суду міста Києва від представника Національного банку України надійшла заява про закриття провадження у даній справі. Заяву обґрунтовано тим, що трудові відносини, які стосуються ОСОБА_1 підпадають під категорію проходження саме публічної служби, а спір що виник з приводу зазначених відносин є публічно-правовими та має розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року клопотання представника відповідача Булгакова Сергія Валерійовича про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1   до Національного банку України про стягнення компенсаційної виплати, премії за результативність роботи, недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення, та моральної шкоди задоволено.
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення компенсаційної виплати, премії за результативність роботи, недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення, та моральної шкоди закрито.
          Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, 09 січня 2023 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала  суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що висновки суду першої інстанції про закриття провадження у даній  справі є передчасними, необґрунтованими та незаконними. Вважає аргументи відповідача, які в подальшому були підтримані судом першої інстанції, про те, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства є безпідставними з огляду на те, що позовні вимоги про стягнення компенсаційної виплати, премії за результативність роботи, недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення, та моральної шкоди не звернені до відповідача, як суб`єкта владних повноважень, і не пов`язані із захистом прав особи у сфері публічно-правових відносин, а є суто вимогами у сфері трудових відносин і тому вони мають розглядатися за правилами цивільного судочинства. 
Вказує на те, що позовна заява не містить в собі жодних вимог про скасування будь-яких рішень, прийнятих суб`єктом владних повноважень, а спрямована на виконання трудових обов`язків, передбачених нормами КЗпП України та контрактом, укладеним між позивачем та відповідачем. Звертає увагу суду, що наказ № 414-к від 22 лютого 2021 року про його  звільнення  позивачем не оскаржується .
Cпір у правовідносинах, які виникають із трудових відносин, не пов`язаних із проходженням публічної служби, є приватноправовими незалежно від участі в ньому суб`єкта публічного права.
Зазначає, що  п.9 ч. 3 ст.3 Закону України «Про державну службу» встановлено, що дія даного Закону не поширюється на службовців Національного банку України. Отже, починаючи із 01 травня 2016 року службовці Національного банку України не є державними службовцями, що також підтверджується правовою позицією Великої палати Верховного суду, яка висловлена у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16.
Апелянт вважає що,  перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем,  він не був державним службовцем, не здійснював службову діяльність у розумінні ст.19 КАС  України, а тому його посада не відноситься до посад публічної служби. Відповідач у даних правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, що виконує владно-управлінські функції, а як роботодавець у трудових відносинах.
У поданому до апеляційного суду відзиві н6а апеляційну скаргу представник відповідача  Національного банку України Булгаков Сергій Валерійович  просив залишити  апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу- без змін.  Посилається на те, що   ОСОБА_1 обіймав у Національному банку України посаду директора департаменту. Відповідно до пункту 8 розділу II Положення про принципи побудови організаційної структури Національного банку України, затвердженого рішенням Правління Національного банку України 27 вересня 2019 року № 731-pш: "8. Підрозділи Національного банку можуть бути самостійними та підпорядкованими: 1) до самостійних підрозділів належать департамент, управління, відділ центрального апарату, відокремлений підрозділ"
Таким чином, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 був службовою особою, що у розумінні Закону України "Про запобігання корупції" займає відповідальне та особливо відповідальне становище. У зв`язку з цим, трудові відносини, які стосуються ОСОБА_1 , підпадають під категорію проходження саме публічної служби, а спір що виник з приводу зазначених відносин є публічно-правовим та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Крупський Владислав Валерійович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Представник відповідача  Національного банку України Булгаков Сергій Валерійович заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції  залишити без змін.  
Закриваючи провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення компенсаційної виплати, премії за результативність роботи, недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки оплати сум, належних до виплати під час звільнення, та моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 є службовою особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням вище викладеного суд  прийшов до висновку, що спірні правовідносини у даній справі є саме публічно-правовими, які насамперед, пов`язані як з особливим статусом відповідача- керівного та колегіального органу- Ради Національного банку України, що здійснив публічно- владні управлінські функції відносно позивача, а тому дану справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а  також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи  службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в  яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що 11 листопада 2019 року, відповідно до наказу № 3168-к від 06 листопада 2019 року він був прийнятий до Національного банку України  на посаду директора Департаменту аналітики та наглядових технологій Національного банку України. Наказом № 414-к від 22 лютого 2021 року його  було звільнено 24 лютого 2021 року у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Вважає, що , що під час звільнення з ним був проведений неповний розрахунок та не було виплачено належні йому виплати та компенсації.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Крупський Владислав Валерійович зазначив, що позивач є особою, яка подає щорічну декларацію про доходи. Також представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 в розумінні Закону «Про запобігання корупції» відноситься до посадових публічних осіб, які підпадають під дію цього Закону. 
Частиною першою статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Згідно  вимог  підпункту «а»  п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: Президент України, Голова Верховної Ради України, його Перший заступник та заступник, Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри України, міністри, інші керівники центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, та їх заступники, Голова Служби безпеки України, Генеральний прокурор, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, Голова та інші члени Рахункової палати, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Уповноважений із захисту державної мови, Голова Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Голова Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Відповідно до  положень підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.
Надавши вірну правову оцінку  вказаним нормам матеріального права , врахувавши  наявні у справі докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що  ОСОБА_1 є службовою особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Згідно пункту 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції підставно зазначив, що  трудові відносини службових осіб, які у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище, підпадають під категорію проходження вказаними особами саме публічної служби.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано послався в оскаржуваній ухвалі на те, що спірні правовідносини у даній справі є саме публічно-правовими, які, насамперед, пов`язані як з особливим статусом відповідача - керівного та колегіального органу - Ради Національного банку України, що здійснив публічно-владні управлінські функції відносно позивача, який є службовою особою, що у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище.
Вказані висновки  суду першої інстанції  відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду № 640/32687/20 від 23.06.2022 року.
Отже, позов   ОСОБА_1  до Національного банку України про стягнення заробітної плати та моральної шкоди необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства.
 Відповідно до вимог  п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Зважаючи на  встановлені у даній справи обставини та вимоги    матеріального та процесуального права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для  задоволення  клопотання представника відповідача Національного банку України   Булгакова Сергія Валерійовича  про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Національного банку України про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги   позивач ОСОБА_1   про те, що  його позовні вимоги у даній справі не пов`язані із захистом прав особи у сфері публічно-правових відносин, а є суто вимогами у сфері трудових відноси, і тому вони мають розглядатися за правилами цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє, оскільки для набуття спором ознак публічно-правового в контексті вимог статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності, з урахуванням того, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з перебуванням особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, то спірні відносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи  наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року постановлена з дотриманням норм  процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено  29 листопада 2023 року.

 
Головуючий:                                                      Судді: