ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 504/4166/15-ц
провадження № 61-12974св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 28 вересня 2021 року у складі судді Барановської З. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Князюка О. В., Заїкіна А. П., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 23 жовтня 2015 року у соціальній мережі «Одноклассники» у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная», адміністратором і засновником якої є відповідачка ОСОБА_2 , з`явилася інформація, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачки і її родини. Зокрема, що вона є наркоманкою, а її собака неодноразово завдавала тілесні ушкодження мешканцям смт Чорноморське. У зазначеній інформації присутня нецензурна лексика, спрямована на приниження честі та гідності її матері 
ОСОБА_3 . 
Посилаючись на те, що відповідальною за розміщення третіми особами інформації у «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники» є відповідачка, яка, побачивши розміщену стосовно позивачки недостовірну інформацію, її не спростувала і не видалила, залишивши на загальний огляд усім читачам, чим завдала їй ( ОСОБА_1 ) моральної шкоди, позивачка просила: зобов`язати ОСОБА_2 спростувати інформацію, розміщену в соціальній мережі «Одноклассники» у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная»; зобов`язати відповідачку принести публічні вибачення в соціальній мережі «Одноклассники» у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» за розповсюдження недостовірної інформації стосовно неї та членів її родини; стягнути з відповідачки 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 28 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що позивачка не довела факту поширення ОСОБА_2 23 жовтня 2015 року на сайті «Одноклассники» у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» недостовірної інформації, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію.
Надані позивачкою докази, а саме скріншоти та фото у форматі «*.png» і «*.jpg» не відповідають вимогам частини першої статті 77, частини першої 
статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки не містять відомостей щодо предмета доказування, а отже не є належними доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 . 
Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що відповідно 
пункту 8.10 ліцензійної угоди ліцензіат, тобто зареєстрована особа на сайті 
(в соціальній мережі), несе персональну відповідальність за протиправні дії, здійснені з використанням його акаунту, за розміщення контенту з його акаунту на власній сторінці або сторінках інших користувачів, ліцензіатів сайту, форумах, в коментарях чи інших розділах соціальної мережі/сайту.
Відповідно до наданих позивачем доказів, розміщена стосовно неї, як вона вважає, інформація опублікована від імені « ОСОБА_4 ». Водночас доказів того, що інформацію, яку просить спростувати позивачка, поширила саме ОСОБА_2 , використовуючи нікнейм « ОСОБА_4 », матеріали справи не містять.
Зміст опублікованих відомостей дає підстави для висновку про вираження власної суб`єктивної думки одним із учасників (відвідувачів) групи «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники», а отже є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що опублікована інформація стосується особи на прізвище « ОСОБА_5 » (рос. - ОСОБА_6 ), у зв`язку з чим ототожнити особу позивачки та її матері можливо лише за схожістю прізвища, припускаючи помилку у його написанні та з урахуванням відомостей про відсутність серед численних користувачів групи «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники» або ж серед мешканців зазначеного населеного пункту іншої особи з прізвищем « ОСОБА_5 » або особи з іншим схожим за написанням прізвищем. Проте таких відомостей позивачка не надала, відповідного клопотання не заявляла.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У грудні 2022 року через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 28 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на те, що суд апеляційної розглянув справу за її відсутності (пункт 5 частини першої 
статті 411 ЦПК України); суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); суди необґрунтовано відхилили клопотання 
про витребування доказів (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційна скарга обґрунтована тим, що вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивачки про витребування із соціальної мережі «Одноклассники» відомостей про ІР-адреси користувачів, які поширювали стосовно неї та членів її сім`ї недостовірну інформацію, без витребування яких неможливо встановити дійсні обставини справи. 
Суди безпідставно не взяли до уваги надані нею електронні докази: скріншоти із сторінок у соціальній мережі «Одноклассники», у яких відображена поширена недостовірна інформація, а також листування з адміністрацією соціальної мережі «Одноклассники», посилаючись на статтю 100 ЦПК України, у редакції після 2017 року, водночас такі докази вона подавала під час дії попередньої редакції ЦПК України, які відповідали вимогам статті 65 ЦПК України. 
Суди не надали оцінки ліцензійній угоді, умовами якої спростовуються твердження судів про те, що відповідачка не несе відповідальності у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники», як її адміністратор.
Суд апеляційної інстанції, не маючи доказів того, що позивачка могла під час воєнного стану в Україні взяти участь у судовому засіданні, а також про її належне повідомлення про час та місце розгляду справи, безпідставно розглянув справу за її відсутності, чим порушив її право на доступ до правосуддя. Надіслання на електронну адресу відповідних процесуальних документів не дає підстав для висновку про її належне повідомлення, оскільки перебуваючи за кордоном, 
у зв`язку з введенням воєнного стану, вона не мала доступу до електронної пошти.
Суд апеляційної інстанції помилково вважав фактичні твердження, які позивачка вважає недостовірними та такими, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію, оціночними судженнями. 
Суди допустили порушення строків розгляду справи, оскільки суд першої інстанції розглядав справу шість років, а суд апеляційної інстанції призначив справу лише через дев`ять місяців після відкриття апеляційного провадження. 
Відзив на касаційну скаргу станом на час розгляду справи Верховним Судом не надходив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2022 року касаційна скарга  ОСОБА_1 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявниці строк для сплати судового збору, надання доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови, а також доказів направлення касаційної скарги іншим учасникам справи. 
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Южного міського суду м. Одеси від 28 серпня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року. Відкрито касаційне провадження з підстав визначених пунктом 4 частини другої статті 389, пунктом 5 частини третьої, пунктами 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України; витребувано із Южного міського суду Одеської області матеріали справи № 504/4166/15-ц; надано учасникам справи строк для подання відзиву. 
У березні 2023 року матеріали справи № 504/4166/15-ц надійшли до Верховного Суду.  
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, 
а оскаржувані судові рішення - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди попередніх інстанційвстановили, що соціальна мережа «Одноклассники» - це російський веб-сайт, який належить Mail.ru Group.
Звертаючись до суду з позовом позивачка стверджувала, що 23 жовтня 2015 року , у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники», адміністратором і засновником якої, є відповідач ОСОБА_2 , з`явилася інформація, що порочить честь і гідність, а також ділову репутацію позивачки та її родини.
На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надала диск з файлами в форматі «*.png» і «*.jpg», серед яких є фото сторінки/скріншоти (з пристрою) у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники», автором яких зазначена «ОСОБА_4». 
Перша такого змісту: «Жильцы дома «Крокодил»! депутат вашего дома ОСОБА_6 не соответствует статусу депутата! Если вы отдадите свій голос за нее, то сделаете большую ошибку! Есть кандидаты более достойней! Уже несколько заявлений находится в милиции по поводу ее собаки! Такая порода собак очень опасна для населения! Члены ее семьи выгуливают собаку без намордника, без поводка, что приводит к травмированию людей и их питомцев! Люди неоднократно жалуются на такое поведение этой неадекватной семьи!! ОСОБА_1 по поводу дома не решает ничего!!!!! Пустое место.
Друга такого змісту: «Ну вот, это еще та суч…а, а дочура то вообще наркомания полнейшая! Да и собаку свою бойцовскую натравливает на других и при этом ничего не может сделать да и не хочет!! Собака просто хватает мертвой хваткой и не отпускает! Есть пострадавшие и заявы в милиции! Гнать таких нужно из городка!! Дурные те, кто проголосует за нее!!».
Розпорядженням виконувача обов`язків голови Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 березня 2021 року справу № 504/4166/15-ц направлено на розгляд до Южного міського суду Одеської області на підставі частини третьої статті 41 ЦПК України (після задоволення відводів (самовідводів) неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша 
статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 536/911/21 зазначено, що тлумачення статті 277 ЦК України дає підстави для висновку про те, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві 
(стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (§ 188 рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2015 року у справі «KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 30582/04). 
Необхідно уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (§ 46 рішення ЄСПЛ 
від 08 липня 1986 року у справі «LINGENS v. AUSTRIA», заява № 9815/82).
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19 зазначено, що за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.
Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.
У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачка не довела, що саме ОСОБА_2 , використовуючи нікнейм 
« ОСОБА_4 », у групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники» поширила недостовірні відомості стосовно неї та членів її сім`ї. Позовних вимог до власника веб-сайту позивачка не заявляла.
У касаційні скарзі заявниця посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив її клопотання про витребування із соціальної мережі «Одноклассники»відомостей про ІР-адреси користувачів, які поширювали стосовно неї та членів її сім`ї недостовірну інформацію. 
Відповідно до матеріалів справи 19 квітня 2016 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про направлення запиту до адміністрації соціальної мережі «Одноклассники» з метою отримання інформації: про звернення ОСОБА_1 зі скаргою на дії ОСОБА_2 щодо порушення її прав; про звернення до адміністрації соціальної мережі «Одноклассники» з проханням видалити інформацію, яка порушує її права, а також надати відомості чи були задоволені вимоги ОСОБА_1 . 
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 квітня 2016 року клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі залишено без руху, надано їй строк для усунення недоліків, а саме сплати судового збору.
У судовому засіданні 08 червня 2016 року позивачка відкликала це клопотання 
від 19 квітня 2016 року.
У судовому засіданні 18 серпня 2020 року ОСОБА_3 заявила клопотання про витребування від адміністрації сайту «Одноклассники» відомостей щодо ІР-адрес користувачів, які поширювали у 2015 році стосовно неї образливі повідомлення в групі «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная».
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено, з тих підстав, що клопотання не відповідає вимогам статті 84 ЦПК України, а також не надано доказів про неможливість самостійно отримати зазначені докази. 
19 листопада 2020 року позивачка звернулася до суду з клопотанням про витребування доказів у справі, а саме ІР-адрес користувачів з ім`ям « ОСОБА_7 », « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 », « ОСОБА_13 », які розміщували образливу інформацію «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная».
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 07 грудня 2020 року у задоволенні цього клопотання відмовлено, з тих підстав, що заявниця належно не обґрунтувала належність інформації, яку вона просить витребувати, до предмета доказування, не зазначила джерелом якої доказової інформації є ІР-адреси користувачів «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» у соціальній мережі «Одноклассники». Крім того, у задоволенні аналогічного клопотання заявниці вже було відмовлено ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 серпня 2020 року.
18 січня 2021 року ОСОБА_1 втретє звернулася до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме ІР-адрес користувачів з ім`ям « ОСОБА_7 », « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 », « ОСОБА_13 », які розміщували образливу інформацію «пгт Черноморское 
(Чабанка) - земля обетованная», а також клопотанням про повторне проведення підготовчого провадження. 
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 січня 2021 року клопотання ОСОБА_12 про витребування доказів залишено без розгляду. 
Суд визнав, що неодноразове подання позивачкою однакових клопотань про витребування доказів, є зловживанням позивачкою процесуальними правами. 
Зважаючи на наведене, доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, неодноразово розглядав такі клопотання, ухвалював відповідні процесуальні рішення та, відповідно, вказував мотиви їх ухвалення.    
Перевіряючи доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не взяли до уваги надані позивачкою електронні докази: скріншоти із сторінок у соціальній мережі «Одноклассники», у яких відображена поширена недостовірна інформація, а також листування з адміністрацією соціальної мережі «Одноклассники», Верховний Суд виходить з такого. 
Відповідно до матеріалів справи 19 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів, а саме СD-диску, на якому містяться скріншоти із сторінок у соціальній мережі «Одноклассники», у яких відображена поширена недостовірна інформація.
Зазначене клопотання було задоволено Комінтернівським районним судом Одеської області у судовому засіданні 08 червня 2016 року. 
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що скриішоти та фото у форматі «*.png» і «*.jpg» не відповідають вимогам частини першої статті 77, частини першої статті 79 ЦПК України, оскільки не містять відомостей щодо предмета доказування, а отже не є належними доказами на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 .  
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку цим доказам, додатково зазначив, що розміщена стосовно позивачки, як вона вважає, інформація опублікована від імені « ОСОБА_4 ». Водночас доказів того, що інформацію, яку просить спростувати позивачка, поширила саме ОСОБА_2 , використовуючи нікнейм « ОСОБА_4 », матеріали справи не містять. Зміст опублікованих відомостей вказує на вираження власної суб`єктивної думки одним із учасників (відвідувачів) групи «пгт Черноморское (Чабанка) - земля обетованная» в соціальній мережі «Одноклассники», а отже є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню. 
Отже, фактично як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, взяли до уваги та дослідили надані позивачкою докази, а також надали їм відповідну оцінку, зокрема зазначивши, що скріншоти та фото у форматі «*.png» і «*.jpg» не містять відомостей про поширення недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 саме ОСОБА_2 
Верховний Суд урахував, що суд апеляційної інстанції, погодившись з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не довела порушення її прав саме ОСОБА_2 , помилково послався, як на додаткову підставу для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , на те, що поширена інформаціє є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню; інформація, яку позивачка вважає недостовірною, стосується особи з прізвищем « ОСОБА_6 ». Водночас зазначене не вплинуло на вирішення спору по суті, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
У касаційні скарзі заявниця посилається не те, що вона не була повідомлена про дату та час розгляду справи, оскільки перебуваючи за кордоном втратила доступ до електронної скриньки, куди суд апеляційної інстанції надіслав їй судову повістку. Розглянувши справу за її відсутності, суд апеляційної інстанції порушив її право на доступ до правосуддя.
Відповідно до матеріалів справи 06 жовтня 2022 року на електронну адресу ОСОБА_1 (  ІНФОРМАЦІЯ_4 ) доставлено документи в електронному виді, а саме: копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та судову повістку.  
Електронна адреса odessamysity@gmail.com неодноразово зазначалася ОСОБА_1 у процесуальних документах і з використанням цієї електронної адреси суд неодноразово комунікував з позивачкою. 
Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).
Днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи 
(пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).
Якщо учасник надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення (постанови Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22).
Зазначене дає підстави для висновку про те, що позивачка була належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа - судової повістки про розгляд справи на 18 жовтня 2022 року, а тому відсутні підстави для висновку про порушення апеляційним судом права позивачки на доступ до правосуддя. 
Перевіряючи посилання заявниці на порушення судами попередніх інстанцій строків розгляду справи, Верховний Суд виходить того, що порушення строків розгляду справи не може бути підставою для скасування судового рішення у розумінні частини другої статті 412 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У контексті дотримання судом першої та апеляційної інстанції розумних строків розгляду судової справи № 504/4166/15-ц, колегія суддів звертає увагу на те, що справа перебувала на розгляді у Комінтернівському районному суді Одеської області з листопада 2015 року. Внаслідок задоволення відводів (самовідводів) та неможливістю утворити новий склад суду, 30 березня 2021 року справу передано до Южного міського суду Одеської області. Розгляд справи у Южному міському суді Одеської області двічі відкладався (у зв`язку з неявкою позивачки та за її клопотанням); до суду апеляційної інстанції справа надійшла 22 листопада 
2021 року; апеляційне провадження (після усунення недоліків) відкрито 02 лютого 2022 року; судове рішення судом апеляційної інстанції ухвалено 18 жовтня 
2022 року. 
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду 
від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).
Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника встановлені судом неповно і неправильно, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення 
у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як 
у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі 
статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1  суди попередніх інстанцій належно дослідили зібрані у справі докази, надали суди їм відповідну оцінку та правильно застосували норми матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, тому Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Южного міського суду Одеської області від 28 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | І. Ю. Гулейков
| С. О. Погрібний
| О. В. Ступак