ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року	Львів	Справа № 380/17969/22 пров. № А/857/10601/23	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року (головуючий суддя Грень Н.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Пенсійного фонду України  про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Держави України при представництві Пенсійний Фонд України, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог:
- визнати протиправними дії відповідача-1 - Головне Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, визнати незаконним його рішення № 913020155247 від 26.10.2022 р, в частині про зменшення ОСОБА_1 , стажу роботи на посаді судді з 25 років на 21 рік, та щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці яким встановлено його в розмірі 52% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді та зобов`язати відповідача-1, провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 60% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, що становить 100896 х 60 : 100 = 60537,60 грн в місяць починаючи з 19 лютого 2020 р. та його виплату з врахуванням виплачених сум;
- визнати незаконним вказівку відповідна-1 в оскаржуваному рішенні № 913020155247 від 26.10.2022 р, де зазначено, що: «Сума доплат за рішенням суду 819,00», та зобов`язати його зазначати, що сума доплат становить 50% від мінімальної пенсії за віком на підставі рішення суду;
- стягнути з відповідача-2 - Держава Україна при представництві Пенсійний фонд України Організаційно-правова форма орган державної влади засновник КМУ, рахунок «ОТП Пенсія» у стандарті IBAN: НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1  заподіяну шкоду в сумі 489177,58 грн. (чотириста вісім десять дев`ять тисяч сто сім десять сім гривень 58 коп., в наслідок прийняття органом державної влади незаконних рішень по перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та 51726,50 грн., (п`ять десять одну тисячу сімсот двадцять шість гривень 59 коп.) в рахунок відшкодування шкоди, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, заподіяної в наслідок невиконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а та порушення чинного законодавства України при проведенні перерахунку;
- відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданій Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржили його в апеляційному порядку. 
ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням органу державної влади, визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, встановлення контролю за виконанням рішення суду, постановлення окремої ухвали для усунення причин і умов що сприяли порушенню закону та перевірки використання коштів з державного бюджету за цільовим призначенням.
Постановити в цій частині нове рішення, яким визнати незаконним протокол-рішення щодо призначення-перерахунку пенсії, Дрогобицького об`єднаного управління ПФУ, рішення № 913020155247 від 26.10.2022 р. та зобов`язати відповідача-1 Головне Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області вказати, що процент розрахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від заробітку працюючого на відповідній посаді судді становить 60 %, а не 52 %, а надбавка як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, становить 50 % мінімальної пенсії за віком на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду 11.10.2017 р. справа №442/6456/17. Стягнути з відповідача-2 Держава Україна при представництві Пенсійний фонд України, Організаційно-правова форма орган державної влади засновник КМУ, рахунок «ОТП Пенсія» у стандарті ІВАН: ПА963510050000026507273870600 в його користь, заподіяну шкоду в сумі 489177,58 грн. (чотириста вісім десять дев`ять тисяч сто сім десять сім гривень 58 коп., внаслідок прийняття органом державної влади незаконних рішень по перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та 51726,50 грн., (п`ять десять одну тисячу сімсот двадцять шість гривень 59 коп.) в рахунок відшкодування шкоди, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, заподіяної в наслідок невиконання . постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а та порушення чинного законодавства України при проведенні перерахунку.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд наводить докази щодо неправильності обрахунку його стажу роботи на посаді судді, в той час як дана обставина не потребувала доведення, так як вона встановлена постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а, копія якої є в матеріалах справи, і відповідно до вимог ст. 14 КАСУ та Конституції України є обов`язковою для виконання на всій території України.
У той же час визнавши дії відповідача-1 незаконними суд залишив без уваги і жодної оцінки позовну вимогу про визнання незаконним рішення № 913020155247 від 26.10.2022 р, відповідача-1 щодо розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також розрахунку надбавки до пенсії як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, де зазначено, що: «Надбавка реабілітованим пост. № 654 п. 4.2.54,40, в той час згідно вимог чинного законодавства, п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 20.11.2017 р. справа № 442/6454/17, копія якого є в матеріалах справи, розмір даної надбавки повинен становити 50% мінімальної пенсії за віком, отже посилання відповідача-1, на підзаконний нормативний акт суперечить чинному законодавству та рішенню суду і незаконним, проте , суд у своєму рішенні, незважаючи на позовну вимогу визнати це рішення незаконним, залишив її без вирішення.
Безпідставним і таким, що не відповідає наявним в справі доказам є твердження суду, що з наданого позивачем розрахунку доплат, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, судом встановлено, що така доплата нараховувалась відповідачем в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.
В оскаржуваному протоколі-рішенні щодо призначення-перерахунку пенсії, Дрогобицького об`єднаного управління ПФУ, рішення № 913020155247 від 26.10.2022 р. зазначено, що йому, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій надбавка до пенсії становить 54,40 грн. Пост. № 654 п. 4.2.
Дане рішення, в цій частині також є незаконним, воно суперечить чинному законодавству та рішенню суду, з 1 жовтня 2022 р. в Україні планово перераховували пенсії. Мінімальна пенсія за віком з 01 жовтня 2022 р. становить 2680 грн., отже сума доплати повинна становити 1340 грн., з 1 жовтня 2022 р. тобто на час прийняття оскаржуваного рішення.
У своєму повідомленні на його звернення №16302/П-1300 від 17.10.2022 р. та № 16294/П-ІЗ00-22 від 17.10.2022 р. відповідач-1 зазначає: «На виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 20.11.2017 р. розпорядженням від 11.01.2018 р. №154247 Дрогобицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області провело перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, відповідно до п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з часу звернення, тобто з 15.08.2017 року. Нараховані на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду 11.10.2017 р. справа №442/6456/17 сума у розмірі 2021,54 грн. за період з 15.08.2017 р. по 19.11.2017 р. була виплачена у квітні 2020 р.
Отже, відповідач сам підтверджує, що тільки частково виконав рішення суду, виплативши належну надбавку за два місяці, а протягом п`яти років рішення суду не виконує, у своєму протоколі неправильно наводить розмір даної надбавки, чим завдає  матеріальну шкоду.
Тому, у позовній заяві поставлена вимога про відшкодування заподіяної шкоди в сумі 51726 грн. 50 коп. та наведено відповідний розрахунок заподіяної шкоди, але суд залишив це без уваги та належної оцінки.
Незважаючи на те, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у законодавчому порядку суд у своєму рішенні невідомо для чого наводить порядок і підстави для визначення розміру даної пенсії, який він не оспорював у своєму позові, як не оспорювали його і відповідачі.
Суд прийшов до незаконного висновку де зазначає: «Таким чином суд висновує, що відповідачем правомірно розраховано позивачу підвищення пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. г ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% від прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, що спростовує доводи позивача про протиправність здійсненого відповідачем розрахунку»
Суд не наводить у своєму рішенні жодного доказу безпідставності позовних вимог, чи невідповідності їх чинному законодавству, в п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» базовою величиною для встановлення розміру надбавки до пенсії реабілітованим особам, що зазнали політичних репресій є мінімальна пенсія за віком, а не прожитковий мінімум, встановлений для осіб, що втратили працездатність, як зазначає суд у своєму рішенні.
На підставі яких доказів і норм права суд прийшов до такого висновку невідомо, а тому безпідставно відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги, тому в цій частині рішення суду теж повинно бути скасоване, а позовні вимоги задоволені повністю.
Незаконним і безпідставним є твердження суду в оскаржуваному рішенні проте, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутні, тому у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, коли в межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Таке твердження суду є протиправним і незаконним, оскільки суд в оскаржуваному рішенні однозначно і беззаперечно визнав порушення його прав щодо обрахування стажу  роботи на посаді судді і встановив, що він становить понад 25 років, а тому він має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 60% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді з 19 лютого 2020 р.
Тому відповідач-1, як представник органу державної виконавчої влади, незаконно зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці встановивши його в розмірі 52% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, чим заподіяв матеріальну шкоду, яку він просив суд відшкодувати за рахунок держави.
Суд в оскаржуваному рішенні встановив протиправність дій відповідача-1, і зобов`язав його провести перерахунок, тобто збільшити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 52 % до 60 % від винагороди працюючого на відповідній посаді судді з 19 лютого 2020 р., з урахуванням виплачених сум, наголосивши на цьому в резолютивній частині рішення двічі.
Проте, суд не назвав конкретної суми цих виплат, хоча у позовній заяві він навів повний розрахунок, а тому виконати рішення в цій частині реально буде неможливо, оскільки в результаті підрахунку розміру виплат можуть виникнути непорозуміння і спір, що призведе до вимушеного повторного звернення до суду.
В той час як він навів розрахунок цієї шкоди, проте суд залишив це без уваги і жодної оцінки.
Тому, висновок суду, що адміністративний орган державної влади має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення, суперечить вимогам чинного законодавства, а твердження суду, що суд не втручається і не може втручатись у дискрецію (вільний розсуд) відповідача є абсурдним.
У своїй позовній заяві він навів конкретні докази і розрахунки заподіяної майнової шкоди в наслідок невиконання судових рішень і перевищення відповідачем-1 своїх повноважень, оскільки він не виконав судові рішення про встановлення стажу роботи на посаді судді та призначення і виплату надбавки до пенсії як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, розмір даної шкоди наведений у позовній заяві.
Суд своїм рішенням не тільки не захистив його права як реабілітованої особи, що зазнала політичних репресій та судді у відставці, а сам порушив їх, безпідставно відмовивши у відшкодуванні заподіяної матеріальної шкоди, та не з`ясував куди поділись бюджетні кошти, виділені працюючого на відповідній посаді судді, чим заподіяв  матеріальну шкоду, яку він просив відшкодувати за рахунок держави.
Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України узагальнив, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(ІІ)/2019).
Проте, суд в оскаржуваному рішенні практично визнав законним невиконання відповідачем-1 рішень суду Дрогобицького міськрайонного суду 11.10.2017 р. справа №442/6456/17, а також Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141 /13-а, чим йому заподіяна матеріальна шкоди, відмовивши у відшкодуванні даної шкоди.
Верховний Суд зауважує: «належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц».
Отже, відповідач -2 є належним представником держави по даній справі.
Крім того, він просив суд допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць ч.ч.1, 2 ст. 249 постановити окрему ухвалу направити її прокуратурі Львівської області для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, перевірки цільового використання коштів з державного бюджету, виділених для виплати щомісячного грошового утримання суддів у відставці та надбавки до пенсій реабілітованим особам, що зазнали політичних репресій для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб, встановленні судового контролю за виконанням рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються , відмовив у задоволенні цих моїх вимог, також.
Хоча наявними в справі доказами встановлено, що посадові особи Пенсійного фонду України грубо порушують чинне законодавство України, злісно і зухвало не виконують рішення суду, що вступили в законну силу.
Головне управління Пенсійний фонд України у Львівській області просить  скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до статті 2 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частина 1 статті 4 Закону № 1058 передбачає, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 справа № 1-15/2018(4086/16) (далі - Рішення 2-р/2020) у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-УШ (далі - Закон № 1402), положення пункту 25 розділу XII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) даним Рішенням Конституційного Суду України не визначений порядок його виконання.
З 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону № 1402, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу.
Питання щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці вирішується відповідно до норм частини четвертої статті 142 Закону № 1402 - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Отже, для застосування частини 4 статті 142 Закону № 1402 з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності Законом № 1402, тобто до 30.09.2016, відповідною є посада судді, який працює в тому самому суді до п. 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 такий суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до пункту 15 Рішення 2-р/2020 - згідно з положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 на позивача не поширюються. Спірні правовідносини виникли не щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а щодо перерахунку розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Крім того, питання проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці може бути розглянуто тільки у разі збільшення розміру суддівської винагороди, після винесення рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, а саме після 18.02.2020.
Натомість, після 18.02.2020 не приймались нормативно-правові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди.
Відповідно до пункту 17 Рішення 2-р/2020 - запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
Статтею 141 Закону України від 07.07.2010 № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12.02.2015 № 192-УІП «Про забезпечення права на справедливий суд» та рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 встановлено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Аналогічні положення також містяться у частині 4 статті 142 Закону № 1402.
Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до пункту 16 Рішення 2-р/2020 - право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини 6 статті 126 Конституції України).
Судом не взято до уваги заперечення щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку денної форми навчання та період проходження строкової служби.
Статтею 137 Закону № 1402 встановлено перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді. Зокрема, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1)          судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2)          члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3)          судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Частиною 2 статті 137 Закону № 1402 встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Статтею 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» не передбачено зарахування половини терміну навчання в юридичних вузах до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді; постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2015 № 865 втратила чинність з 01.10.2012 і на момент виходу позивача у відставку не діяла, а Указ Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» також не передбачає врахування половини терміну навчання у юридичних вузах до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді.
Отже, зазначеними вище нормативними актами, які діяли на час призначення позивача на посаду судді або на час виникнення права у позивача на призначення щомісячного довічного грошового утримання, не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання та період проходження строкової служби. Цей перелік є вичерпним.
Період половини навчання за денною формою дає право на відставку, але не дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17.
Отже, немає підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі (Харківський юридичний інститут), що становить 01 рік 11 місяців 00 днів.
Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частинами 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
За документами пенсійної справи стаж на посаді судді ОСОБА_1 становить 21 рік 01 місяць 05 днів, загальний страховий стаж роботи становить 49 років 05 місяців 05 днів.
Довічне грошове утримання судді у відставці призначено у розмірі 52 % суддівської винагороди судді, зазначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Розмір грошового утримання станом на 01.11.2022, з урахуванням судових рішень, становить 53479,42 грн., а саме: 52465,92 грн. - основний розмір грошового утримання від заробітку (100896,00 х 52 %);
1013,50 грн. - надбавка реабілітованим (2027,00 х 50 %).
Враховуючи вищенаведене, вважає, що Конституційний Суд України захистив специфічну можливість з перерахунку пенсій для публічних осіб - суддів. Тоді як Закон України «Про Конституційний Суд України» передбачає захист фізичних і юридичних осіб у випадку порушення їх гарантованого Конституцією України права.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Судді, які виходили у відставку до 30.09.2016, не розраховували і не могли розраховувати на поширення на них нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працювали за новими правилами, не отримували суддівську винагороду у розмірі, визначеному Законом № 1402.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 01.11.2018 у зразковій справі № 0640/3835/18, яке 13.05.2020 залишено без змін Великою Палатою Верховного суду.
Отже, ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці обчислено відповідно до норм чинного пенсійного законодавства і нормативно правових актів України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні такої апеляційної скарги.   
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виданим Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Львівській області 25.10.2013, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 07.07.2011 становить 25 років 05 місяців 01 день, з яких:
1) служба в Радянській Армії з 24.11.1965 по 20.05.1968, що становить 2 роки 5 місяців 26 днів;
2) навчання на денній формі навчання юридичного факультету Харківського юридичного інституту (1/2 строку навчання) з 01.09.1975 по 01.07.1979, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів;
3) голова Дрогобицького районного народного суду Львівської області з 02.07.1990 по 01.06.2000, що становить 09 років 10 місяців 29 днів;
4) суддя, виконуючий обов`язків голови, голова Дрогобицького районного суду Львівської області з 01.06.2000 по 27.03.2004, що становить 03 роки 09 місяців 26 днів;
5) суддя Дрогобицького районного суду Львівської області з 27.03.2004 по 07.07.2011, що становить 07 років 03 місяці 10 днів.
Постановою Дрогобицького районного суду Львівської області від 11.10.2017 у справі №442/6456/17 визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, по розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.08.2017 року про підвищення пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій та зобов`язано Дрогобицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області підвищити ОСОБА_1 , як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначену йому пенсію на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з часу звернення тобто з 15.08.2017 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі №380/5074/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5074/20 скасовано в частині задоволення повністю адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, та прийнято в цій частині постанову, якою у позовній вимозі ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок позивачу довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, як судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області від 03.03.2020 №428, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 виходячи з грошового утриманні працюючого судді у сумі 100896,00 грн та встановити його у розмірі 90% від даної суми, що становить 90806,40 грн щомісячно відмовлено. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі №380/5074/20 залишено без змін з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині постанови.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі № 380/5074/20, яке набрало законної сили 22.12.2020. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням від 26.10.2022 № 913020155247 з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячною довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України від 03.03.2020 за № 428 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум.
Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявами від 30.10.2022 та 13.11.2022 щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% від суддівської винагороди, та щодо перерахунку суми доплати як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.
Головне управління ПФУ у Львівській області листом № 17376-17325/П-52/8-1300/22 від 29.11.2022 повідомило про те, що статтею 137 Закону №1402 визначено, що до стажу роботи на посаді судді (який впливає на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя., Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражну колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі № 380/5074/20, яке набрало законної сили 22,12.2020. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням від 26.10.2022 № 913020155247 з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячною довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України від 03.03.2020 за № 428 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум. Крім того, на виконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2017 у справі №442/6456/17 розпорядженням від 11.01.2018 №155247 Дрогобицьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з часу звернення, тобто з 15.08.2017.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що статус судді у відставці регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402).
Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд першої інстанції вірно зауважив, що необхідно з`ясувати його стаж роботи.
Згідно із ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
При цьому, суд вірно зауважив, що до набрання чинності Законом № 1402 дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862).
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Згідно абзацу 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно із ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
Враховуючи зміст вище загаданих положень абз. 4 п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402, суд підставно вважав, що стаж роботи судді, призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.
Відповідно до ст. 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України № 2453-VІ від 07.07.2010 р. «Про судоустрій і статус суддів», судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом».
Оскільки позивач був обраний на посаду судді 2 липня 1990 р., то правильним є висновок, що його стаж роботи на посаді судді повинен бути обчислений відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862, Указу Президента України № 584/95, якими передбачено, що крім роботи на посаді судді повинно бути зараховано строк дійсної військової служби в армії та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, а тому до його стажу роботи повинно бути зараховано період проходження строкової військової служби та половину строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту.
Згідно матеріалів справи, позивач у період з 24.11.1965 по 20.05.1968 (2 роки 5 місяців 26 днів) проходив строкову військову службу; у період з 01.09.1975 по 01.07.1979 (01 рік 11 місяців 00 днів) навчався на денній формі навчання юридичного факультету Харківського юридичного інституту (1/2 строку навчання); у період з 02.07.1990 по 01.06.2000 (09 років 10 місяців 29 днів) голова Дрогобицького районного народного суду Львівської області; у період з 01.06.2000 по 27.03.2004 ( 03 роки 09 місяців 26 днів) суддя, виконуючий обов`язків голови, голова Дрогобицького районного суду Львівської області; у період з 27.03.2004 по 07.07.2011 (07 років 03 місяці 10 днів) суддя Дрогобицького районного суду Львівської області.
Відтак, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача становить 25 років 05 місяців 01 день.
Аналогічний висновок викладений і в постанові Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2013 у справі № 442/8141/13-а яким встановлено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 25 років 05 місяців 01 день.
Крім того, такий же розрахунок стажу судді (25 років 05 місяців 01 день), який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наведено Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно вважав доводи Головного управління ПФУ у Львівській області про те, що стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 21 рік 1 місяць 5 днів є необґрунтованими, відтак з метою повного та ефективного захисту прав позивача, дійшов підставного висновку про те, що слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби з 24.11.1965 по 20.05.1968 (2 роки 5 місяців 26 днів) та період навчання на денній формі навчання юридичного факультету Харківського юридичного інституту (1/2 строку навчання) з 01.09.1975 по 01.07.1979 (01 рік 11 місяців 00 днів).
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.06.2020 у справі № 498/337/17, від 14.12.2020 у справі № 592/4591/17 та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIIІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Оскільки, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці позивача становить 25 років 05 місяців 01 день, то, відповідно, при перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, має становити 60 відсотків, а саме: 50 відсотків за 20 років роботи на посаді судді + 10 відсотків за 5 повних років роботи на посаді судді.
З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що необхідно здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 19.02.2020, виходячи з розміру 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області.
З урахуванням зазначеного, з чим погодилась колегія суддів, суд правильно вирішив,  що слід визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половину періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.
Надаючи оцінку позовним вимогам щодо доплати, як реабілітованій собі, що зазнала політичних репресій та стягнення 51726,50 грн в рахунок відшкодування шкоди, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, судом першої інстанції встановлено, що така доплата нараховувалась відповідачем у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Згідно пункту «г» частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Також, судом першої інстанції з`ясовано, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017 у справі №442/6456/17 встановлено право на отримання ОСОБА_1 підвищення пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
При цьому, суд слушно зауважив, що стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.
Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999 застосовується для встановлення розмірів, в тому числі, мінімальної пенсії за віком.
Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону № 1058-IV, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.
З огляду на це, суд першої інстанції вірно вважав, що відповідачем правомірно розраховано позивачу підвищення пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% від прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, що в свою чергу спростовує доводи позивача про протиправність здійсненого відповідачем розрахунку.
З урахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення з відповідача-2 Держава Україна при представництві Пенсійний фонд України в користь ОСОБА_1 , користь, заподіяну шкоду в сумі 489177,58 грн (чотириста вісім десять дев`ять тисяч сто сім десять сім гривень 58 коп., внаслідок прийняття органом державної влади незаконних рішень по перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, заподіяної внаслідок невиконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а та порушення чинного законодавства України при проведенні перерахунку, то суд першої інстанції правильно вважав, що повноваження суб`єкта владних повноважень, зокрема щодо обчислення та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України та є його дискреційними повноваженнями. При цьому суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач фактично просить стягнути шкоду, яку згідно позовної заяви він розрахував за період з 19.02.2020 по 01.12.2022, з урахуванням згаданого вище рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №380/5074/20, при цьому у прохальній частині просить стягнути шкоду заподіяну внаслідок невиконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а, яка не може застосовуватись, оскільки спірні правовідносини виникли за іншого правового регулювання нарахування довічного грошового утримання судді у відставці.     
Крім того, з урахуванням згаданих вище висновків про задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданій Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум, фактично і відбудеться повернення недоплачених коштів позивачу, які він визначив, як заподіяна шкода.
За таких обставин, суд першої інстанції також вірно вважав, що дана вимога задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у зверненні до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, то суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Відтак, рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та його виплату з урахуванням виплачених сум в контексті норм статті 371 КАС України не підлягає негайному виконанню, бо в даному випадку судом не присуджена конкретна сума стягнення, яка підлягає стягненню з державного бюджету, а лише зобов`язано відповідача здійснити її перерахунок та виплату з урахуванням виплачених сум.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно  застосував норми матеріального та процесуального права, відтак, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №380/17969/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	Л. Я. Гудим