ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 2218/16892/2012
Провадження № 22-ц/4820/1264/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
Корніюк А.П., Спірідонової Т.В.,
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
учасники справи: прокурор Балакунець О.І.,
представники відповідачів Каденко О.О., Сторчай Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2023 року (суддя Приступа Д.І.) та апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року (суддя Приступа Д.І.) за позовом Військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, садівниче товариство «Радуга» про скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування державної реєстрації державного акта на право власності на землю, заборону використовувати земельну ділянку та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою,
в с т а н о в и в :
У серпні 2012 року Військовий прокурор Хмельницького гарнізону Західного регіону України (далі - прокурор) звернувся в суд із позовом в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького (далі - НАДПСУ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, садівниче товариство «Радуга» про скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування державної реєстрації державного акта на право власності на землю, заборону використовувати земельну ділянку та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позовна заява мотивована тим, що військовою прокуратурою Хмельницького гарнізону проведена перевірка щодо самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки, розташованої в межах польового навчального центру НАДПСУ, в результаті якої встановлено, що на праві постійного користування як землі оборони у НАДПСУ перебуває земельна ділянка площею 377,8 га, яка використовується навчальним закладом під польовий центр. Передача землі була здійснена в порядку статей 7, 30 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року.
У подальшому військовим навчальним закладом було отримано державний акт на право постійного користування землею від 15 квітня 1994 року. Крім того, перевіркою встановлено, що на території польового навчального центру НАДПСУ в районі межових знаків 20.0.-91.0 громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 використовують земельну ділянку без належних законних підстав, розпочавши при цьому будівництво об`єкта нерухомості. Крім того, ОСОБА_2 при виготовленні державного акта на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року не проводила погодження меж земельної ділянки в натурі. Також перевіркою встановлено, що земельна ділянка, якою користуються відповідачі, не входить до складу, а лише межує з землями садівничого товариства «Радуга».
Із урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати недійсним державний акт серії І-ХМ №014297 на право приватної власності на землю на землях садівничого товариства «Радуга» в м.Хмельницькому, виданого 06.10.1998 року гр.  ОСОБА_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів ХМ №17440 та скасувати його державну реєстрацію; скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 29 вересня 1998 року № 533 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність гр.  ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га (пункт 2.1. додатку №3 до рішення виконкому міської ради від 29.09.1998 року №533), затверджене рішенням Хмельницької міської ради від 15.12.1998 року №14 «Про затвердження рішень, прийнятих виконавчим комітетом міської ради по регулюванню земельних відносин за період з 01 червня 1998 року по 15 листопада 1998 року»; заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 використовувати земельну ділянку, що розташовується на території Польового навчального центру НАДПСУ та зобов`язати їх звільнити дану земельну ділянку; зобов`язати привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їх рахунок об`єктів самочинного будівництва, а також не чинити перешкод НАДПСУ у користуванні земельною ділянкою.
Справа переглядалась судами неодноразово.
Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено в повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року скасовано, справу направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2023 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірна земельна ділянка кадастровий номер 6810100000:27:003:0014, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , розташована в межах земельної ділянки площею 377,8 га кадастровий номер 6810100000:27:004:0279, якою володіє та користується позивач. 
Також в рішенні вказано, що відсутність відмови державного реєстратора у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 377,8 га кадастровий номер 6810100000:27:004:0279, її реєстрації, засвідчує відсутність накладення спірних земельних ділянок та засвідчує відсутність предмету позову в цілому.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року відмовлено у винесенні додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі за заявою представника відповідачів.
Вказане судове рішення мотивоване тим, що заявником для визначення розміру витрат на правничу допомогу на надано всіх належних доказів, які б давали підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі.
В апеляційній скарзі Заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону просить рішення суду першої інстанції від 15.03.2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що під час передачі спірної земельної ділянки і на теперішній час відсутні рішення органів державної влади чи органу місцевого самоврядування про припинення права користування Міністерством оборони України в особі Хмельницького вищого артилерійського командного училища землями оборони в частині земельної ділянки площею 29,5 га чи відповідного рішення Кабінету Міністрів України про передачу цієї частини земельної ділянки із державної власності в комунальну. Не взято до уваги, що ОСОБА_2 25.05.2012 року здійснила державну реєстрацію земельної ділянки із вказуванням її адреси: м.Хмельницький, садове товариство «Радуга», хоча у державному акті серії І-ХМ №014297 на право власності ОСОБА_2 на землю від 06.10.1998 зазначено садівниче товариство «Райдуга». Також зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 року дійшов висновку, що при новому розгляді справи судам слід перевірити чи є втручання у право власності ОСОБА_2 законним, чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес (легітимну мету), чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям, а також за наявності процесуальних підстав, перевірити питання дотримання позивачем строку позовної давності. Також Верховний Суд звернув увагу, що за наявності законних підстав для втручання у право особи на земельну ділянку, позбавлення її права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Поряд з цим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не врахував висновки Верховного Суду викладені у постанові у даній справі, а обмежився лише посиланням на неналежність та недопустимість висновку експерта від 13.05.2016 року та відсутність відмови державного реєстратора у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку НАДПСУ за відсутності вмотивованого обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову. Усупереч висновків суду першої інстанції, прокурором до позову надано та в ході розгляду справи здобуто докази на підтвердження викладених тверджень позовної заяви щодо наявності правової підстави для визнання недійсним оскаржуваного рішення виконкому Хмельницької міської ради.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суд першої інстанції обставинам справи, просять скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 25.04.2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення їх заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.
В обґрунтування вимог зазначили, що висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу не відповідає не тільки вимогам цивільного процесуального законодавства, а й сформованій практиці Верховного Суду у відповідних правовідносинах. Зокрема, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Тобто факт сплати витрат на правову допомогу може бути підтверджений будь-яким документом, а не лише квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку, іншим банківським документом або касовим чеком.
У відзиві на апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, виконавчий комітет Хмельницької міської ради не погоджується із твердженнями апелянта про неповне з`ясування судом обставин спірних правовідносин, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу Заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, Головне управління Держгеокадастру при вирішенні даного спору просить врахувати надані ним пояснення.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , прокурор заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Зазначає, що в даному випадку представником відповідачів не додано акт виконаних робіт чи будь-який інший документ, який дозволяє встановити перелік послуг наданих адвокатом відповідачам. Крім того, заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, а також документи які підтверджують понесені витрати, апелянт подав до суду першої інстанції після того, як суд ухвалив рішення по справі. До цього апелянт із заявами такого змісту не звертався, документів, які б підтверджували понесені витрати, не подавав, відповідно, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому має бути залишена без змін.
В судовому засіданні прокурор Балакунець О.І., підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заперечував просив її відхилити.
Представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , адвокат Каденко О.О. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги довірителів, просила її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечувала, просила її відхилити.
Представник Хмельницької міської ради, виконавчого комітету Хмельницької міської ради Сторчай Н.П. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги прокурора просила її відхилити, при вирішенні доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 покладалася на думку суду.
Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 01 квітня 1994 року рішенням Хмельницької районної ради № 29 Хмельницькому інституту прикордонних військ України, назву якого змінено на НАДПСУ, для потреб оборони було надано в постійне користування 377,8 га землі, на підставі якого було видано державний акт на право постійного користування землею від 15 квітня 1994 року.
Відповідно до рішення виконкому Хмельницької міської ради Хмельницької області № 533 від 29 вересня 1998 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку розміром 0,12 га та видано державний акт на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року, в якому вказано, що земельна ділянка знаходиться на території Хмельницької міської ради Хмельницької області, на землях СТ «Райдуга».
З витягу з Поземельної книги про земельну ділянку від 25 травня 2012 року встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_2 в СТ «Радуга» м. Хмельницький, площа якої становить 0,12 га – 6810100000:27:003:0014.
Відповідно до акта перевірки використання земельної ділянки за призначенням НАДПСУ від 17 лютого 2011 року комісія здійснила перевірку використання земельної ділянки за цільовим призначенням, для потреб оборони, відповідно до державного акта на право постійного користування землею в межах визначених державним актом від 15 квітня 1994 року загальною площею 377,8 га. Встановлено, що зазначена земельна ділянка використовується за призначенням, за винятком: в районі межових знаків 20.0. – 91.0. плану зовнішніх меж землекористування виявлено капітальну двоповерхову споруду із цокольним поверхом розміром: довжиною 15 м, шириною 6 м 50 см, попри недобудовану споруду з правої сторони від фасаду паралельно будівлі розташований фундамент розміром: довжиною 12 м, шириною 10 м, висотою 30 см.
Згідно з листом начальника Хмельницького БТІ від 24 листопада 2011 року встановлено, що інженерами-землевпорядниками Хмельницького БТІ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було проведено геодезичну зйомку земельної ділянки, що належить Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, за результатами якої та уточнення координат земельних ділянок, встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на території Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, наданої у постійне користування відповідно до державного акта від 15 квітня 1994 року.
Головою СТ «Радуга» надано довідку від 15 березня 2011 року про те, що ОСОБА_1 є членом СТ «Радуга» з 1995 року, земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 13 травня 2016 року, проведеної на виконання вимог ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року, де зазначено, що фактичне землекористування СТ «Радуга» не відповідає державному акту на право користування землею серії Б № 042252 р/н 113/04 від 1992 року. Фактично СТ «Радуга» користується земельною ділянкою площею 39,0096 га, а по державному акту на право користування землею площа земельної ділянки становить 29,5000 га. Фактичне землекористування ОСОБА_2 не повністю відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року. Фактично ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,1201 га, а по державному акту на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року площа земельної ділянки становить 0,1200 га, фактичне землекористування земельною ділянкою на 1 кв.м більше ніж зазначено у державному акті.
Земельна ділянка, якою користується ОСОБА_2 не є (не була) складовою земельної ділянки, яка була передана СТ «Радуга» відповідно до державного акта на право користування землею.
Розташування земельних ділянок, що належать НАДПСУ (кадастровий номер відсутній), ОСОБА_2 (кадастровий № 6810100000:27:003:0014) та СТ «Радуга» (кадастровий номер відсутній), по відношенню одна до одної згідно з фактичним землекористуванням та відомостей земельно-кадастрової документації відображено у додатку № 1.
Площа накладення земельної ділянки, якою користується СТ «Радуга» на земельну ділянку, що належить Національній академії Прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького становить: 0,7590 га.
Площа накладення земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 на земельну ділянку, що належить НАДПСУ (кадастровий номер відсутній) становить: 0,1201 га.
Розриви між ділянкою, якою користується СТ «Радуга» та земельною ділянкою, що належить НАДПСУ (кадастровий номер відсутній) становлять: 0,1631 га.
Площі накладення земельних ділянок та розривів між ними відображено у додатку № 2.
Крім того, судом встановлено, що рішенням позачергової сорок шостої сесії Хмельницької міської Ради від 07.10.2020 року №37 надано згоду НАДПСУ на відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для потреб оборони (державний акт на право постійного користування землею серія ХМ, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за №000165 від 15.04.1994 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1757727068101), для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України, площа 377,800 га.
НАДПСУ було замовлено розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), право постійного користування якою посвідчено Державним актом на право постійного користування ХМ №16 від 15.04.1994 року.
За результатами проведення відповідних робіт ліцензованою землевпорядною організацією, сформована земельна ділянка була зареєстрована у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 6810100000:27:004:0279 та площею 377,8 га, тобто у тому самому розмірі, який визначений Державним актом на право постійного користування землею серія ХМ№16 від 15.04.1994 року. Перешкод для реєстрації даної земельної ділянки із-за накладення/перетину на неї іншої земельної ділянки не було встановлено.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником земельної ділянки кадастровий номер 6810100000270040279, площею 377,8 га зареєстровано Хмельницьку обласну державну адміністрацію, підстава для державної реєстрації є державний акт на право постійного користування землею, серія та номер ХМ, виданий 15.04.1994 року Хмельницькою районною Радою народних депутатів., правокористувач Національна академія Державної прикордонної служби імені Богдана Хмельницького, земельна ділянка площею 377,8 га.
За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05.01.2023 року №29/281-23 згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 6810100000:27:003:0014 (Хмельницька область м.Хмельницький, садівниче товариство «Радуга») не перетинається з іншими земельними ділянками, додано викопіювання з Національної кадастрової карти.
Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.
Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України (далі – ЗК України) право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
За змістом статті 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
В силу статті 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Статтями 125, 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Із положень чинної редакції статей 125, 126 ЗК України слідує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом статей 4, 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право власності на земельні ділянки.
В силу статті 26 Закону №1952-ІV (у редакції на час виникнення спірних відносин) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Як передбачено частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завданням цивільного судочинства є належний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тягне за собою відмову в позові.
Прокурор звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування державної реєстрації державного акта на право власності на землю, заборону використовувати земельну ділянку та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, підставою позову зазначав те, що земельна ділянка кадастровий № 6810100000:27:003:0014, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , розташовується в межах території польового навчального центру НАДПСУ, площа земельної ділянки 377,8 га, Державний акт на право постійного користування землею серії ХМ №00016 від 15 квітня 1994 року.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що земельна ділянка кадастровий № 6810100000:27:003:0014, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , розташовується в межах території польового навчального центру НАДПСУ, площа земельної ділянки 377,8 га.
Наявна у матеріалах справи технічна документація щодо відновлення меж земельної ділянки площа земельної ділянки 377,8 га, Державний акт на право постійного користування землею серії ХМ №00016 від 15 квітня 1994 року, містить вичерпну інформацію про площу, конфігурацію, межі земельної ділянки на місцевості, а також те, що вона не накладається на інші земельні ділянки. Крім того, жодних накладень немає, земельна ділянка за кадастровим номером 6810100000:27:004:0279 та площею 377,8 га, навіть не межує з земельною ділянкою з кадастровим номером № 6810100000:27:003:0014, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , тобто між ними ще є землі загального користування. 
Ознайомившись з інформацією про саме такі межі земельної ділянки і такий правовий стан щодо земельної ділянки ОСОБА_2 , НАДПСУ погодила її у спосіб підписання документів, які є невід`ємною частиною технічної документації. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 6810100000:27:004:0279, площею 377,8 га зареєстровано Хмельницьку обласну державну адміністрацію, підстава для державної реєстрації є державний акт на право постійного користування землею, серія та номер ХМ, виданий 15.04.1994 року Хмельницькою районною Радою народних депутатів, правокористувач Національна академія Державної прикордонної служби імені Богдана Хмельницького, земельна ділянка площею 377,8 га.
Наданий позивачем як доказ висновок судової земельно-технічної експертизи від 13 травня 2016 року, проведеної на виконання вимог ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року, судом першої інстанції правильно оцінено критично.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (статті 110, 89 ЦПК України).
Враховуючи взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вказаний висновок експерта суперечить та спростовується вищезазначеними доказами, оскільки дана експертиза проводилась за відсутності землевпорядної документації, на підставі якої формувалась земельна ділянка площею 377,8 га у 1994 році та виготовлено Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ХМ від 15.04.1994 року.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що діями відповідачів щодо оформлення права власності на земельну ділянку кадастровий номер № 6810100000:27:003:0014, за ОСОБА_2 , реєстрацією права власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав, реєстрацією даної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі порушено право позивача.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову за недоведеністю позивачем порушеного права.
Недоведеність позивачем порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги. 
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) викладено висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони, або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В порядку передбаченому частиною 8 статті 141 ЦПК України представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , адвокат Каденко О.О. до закінчення судових дебатів зробила заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Після ухвалення рішення по суті спору, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Каденко О.О. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених стороною відповідачів витрат було надано додатки до договорів про надання правої допомоги та акт приймання-передачі грошових коштів в якості гонорару адвоката.
Матеріали справи містять тільки договір про надання правової допомоги від 16.07.2015 року по цивільній справі №2218/16892/12-ц (а.с.46 т.2), додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 16.07.2015 року. яким визначено розмір гонорару за договором 8000 грн. Додаток №4 до договору про надання правової допомоги від 22 березня 2019 року, за яким гонорар адвоката за договором складає 50000 грн., з яких 8000 грн. передано адвокату до підписання цього додатку, а 42 000 грн. клієнт зобов`язаний передати адвокату протягом п`яти днів з дня ухвалення остаточного рішення судом першої інстанції, акт приймання-передачі від 20 березня 2023 року грошових коштів.
Заявником не надано доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг), що позбавило суд першої інстанції врахувати при визначенні суми відшкодування критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.
Оскільки доводи апеляційних скарг, висновків суду першої інстанції в оскаржуваних частинах не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
З огляду на те, що апеляційні скарги залишаються без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги Заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2023 рокута ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення 06 листопада 2023 року.

Судді                                                                                  Т.О. Янчук

       А.П. Корніюк

       Т.В. Спірідонова