ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 грудня 2023 року           справа №200/3756/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року (повне судове рішення складено 24 липня 2023 року) у справі № 200/3756/22 (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1) і Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (відповідач-2), в якому просила:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 052530002794 від 10.06.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 07.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» з 15.03.2008 по 13.07.2018 у якості електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 07.06.2022 вона, після досягнення 53-річного віку, звернулася до Головного управління ПФУ у Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 10.06.2022 № 052530002794, яким, з посиланням на пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», їй відмовлено у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу. Позивач з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, оскільки така позиція органів ПФУ суперечить рішенню Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.  

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 10.06.2022 № 052530002794 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до її пільгового стажу періоду роботи у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» з 15.03.2008 по 13.07.2018 за професією «електрослюсар черговий та з ремонту устаткування» за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги наголошує на правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачкою віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зауважує, що оскаржуване рішення приймалось не ним, а відповідачем-2, якого у випадку скасування такого рішення слід зобов`язати повторно розглядати заяву позивача про призначення пенсії.

Також слід зазначити, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області також подавалась апеляційна скарга, проте, вона була повернута ухвалою Перший апеляційний адміністративний суд від 28.09.2023.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія її паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .
Відповідачі в даних правовідносинах є суб`єктами владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.
07.06.2022 позивач звернулася через Веб-портал електронних послуг до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. На час звернення їй виповнилося 53 роки.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10.06.2022 № 052530002794, прийнятим за принципом екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку, встановленого частиною другою статті 114 Закону № 1058-ІV у редакції, чинній на день її звернення за призначенням пенсії, та відсутністю у неї необхідного пільгового стажу роботи.
Так, до пільгового стажу позивача за Списком № 2 не зараховано періоди роботи згідно довідки від 05.04.2021 № 327 (з 15.03.2008 по 13.07.2018), оскільки форма довідки не відповідає додатку № 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а саме: «відсутнє посилання на постанову № 461 від 24.06.2016, а також у довідці зазначена професія «електрослюсар (слюсар) черговий ремонту устаткування на поверхні дільниці ВТП» відсутня в переліку атестації робочих місць від 09.02.2006, 04.02.2011, 01.02.2016».
Таким чином, на думку відповідача 2, загальний стаж роботи позивача складає 36 років 01 місяць 07 днів, пільговий стаж за Списком № 2 – відсутній.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , копія якої наявна в матеріалах справи, позивач у спірний період, а саме з 15.03.2008 по 13.07.2018, працювала у ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» (до цього «Шахта ім. А.Г. Стаханова») електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 та 4 розряду (згідно наказів № 77к від 13.03.2008 та № 01/537пр від 05.05.2009).
Крім того, згідно довідки від 05.04.2021 № 327, виданої ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» щодо підтвердження пільгового стажу, позивач працювала повний робочий день на шахті «Капітальна», гірниче виробництво:
з 15.03.2008 по 02.08.2016 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на поверхні дільниці ВТБ, що передбачено Списком 2, розділом 1, підрозділом 1.1а., на підставі ПКМУ від 16.01.2003 № 36;
з 03.08.2016 по 13.07.2018 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на поверхні дільниці ВТБ, що передбачено Списком 2, розділом 1, підрозділом 1.1а., на підставі ПКМУ від 04.07.2017 № 479.
Зі змісту наказів від 09.02.2006 № 01\233пр, від 04.02.2011 № 01\170пр, від 01.02.2016 №01\50пр вбачається, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці через наявність шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, під час роботи по професії електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування, за зазначеною професією підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.  
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного трудового стажу для її призначення.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Проте, доказів вчинення відповідачем 2 будь-яких дій, спрямованих на встановлення та перевірку спірних періодів роботи позивача, які мають бути враховані до її пільгового стажу роботи для призначення пенсії, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до юридичних осіб, надання позивачу часу для подання додаткових документів, суду не подано.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 у справі № 815/1554/17, аналізуючи практику Європейського Суду з прав людини, вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо  можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
Спірним рішенням органу Пенсійного фонду позивачу відмовлено в призначенні пенсії фактично у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки відповідачем 2 не враховано довідку щодо підтвердження пільгового стажу від 05.04.2021 № 327, видану ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» у зв`язку з її невідповідністю формі, визначеній у додатку 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а саме: «відсутнє посилання на постанову № 461 від 24.06.2016 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».
Як вже зазначалось судом, згідно з вказаною довідкою позивач працювала повний робочий день:
з 15.03.2008 по 02.08.2016 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на поверхні дільниці ВТБ, що передбачено Списком 2, розділом 1, підрозділом 1.1а., на підставі ПКМУ від 16.01.2003 № 36;
з 03.08.2016 по 13.07.2018 електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування на поверхні дільниці ВТБ, що передбачено Списком 2, розділом 1, підрозділом 1.1а., на підставі ПКМУ від 04.07.2017 № 479.
Судом встановлено, що довідка містить посилання на накази про прийняття та звільнення з посади, про атестацію робочого місця позивача. Інформація, викладена у довідці щодо періодів роботи і професії (виконуваної роботи) позивача, відповідає записам у її трудовій книжці, на які вже зауважувалось судом.
Посилання відповідача 2 на неприйняття пільгової довідки від 05.04.2021 № 327 та неможливість врахування її при підрахунку пільгового стажу за Списком № 2 через те, що вона не має посилання на постанову КМУ № 461 від 24.06.2016 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», суд вважає неприйнятними, оскільки перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Аналогічна позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі № 127/1849/17.
Разом з тим, суд також не приймає посилання відповідача-2 на те, що зазначена у довідці професія «електрослюсар (слюсар) черговий з ремонту устаткування на поверхні дільниці ВТП» відсутня в переліку атестації робочих місць від 09.02.2006, 04.02.2011, 01.02.2016, оскільки відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач у спірні періоди працювала у ВП «Шахта Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» (до цього «Шахта ім. А.Г. Стаханова») електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 3 та 4 розряду та відповідно до наказів від 09.02.2006 № 01\233пр, від 04.02.2011 № 01\170пр, від 01.02.2016 №01\50пр за результатами атестації робочих місць за умовами праці через наявність шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, під час роботи по професії електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування, за зазначеною професією підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Отже, неврахування вказаної довідки призвело до порушення соціальних/пенсійних прав позивача.
Разом з тим, в контексті правильного застосування приписів пункту «б» статті 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в рамках спірних та аналогічних правовідносин, які виникають при розгляді питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, суд звертає увагу відповідачів на те, що 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), яким Закон України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) доповнено розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком  № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Враховуючи зазначене, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Обставини справи, яка розглядається, відповідають ознакам типової справи, щодо якої прийнято рішення у зразковій справі № 360/3611/20.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Отже, суд при ухваленні рішення враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вищевказаній постанові за результатами розгляду зазначеної зразкової справи.
Таким чином, ключовим питанням у зазначених правовідносинах є: норми якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, - і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи № 360/3611/20, у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності застосування положень статті 13 Закону № 1788-ХІІ під час розгляду питання про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
Отже, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Оскільки, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, і позивач під час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років та мала стаж роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком № 2, вона має право на призначення пенсії згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Отже, відмова Головного управління ПФУ в Київській області у призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком за Списком № 2 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 07.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» з 15.03.2008 по 13.07.2018 у якості електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування за Списком № 2, суд першої інстанції зазначив наступне.
Позивач із заявою про призначення пенсії звернулася 07.06.2022 саме до Головного управління ПФУ в Донецькій області за місцем своєї реєстрації, яке, у відповідності до приписів чинного законодавства, і повинно повторно розглянути її заяву у зв`язку зі скасуванням у судовому порядку рішення відповідача 2 та прийняти відповідне рішення із зарахуванням до пільгового стажу позивача періоду роботи у ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» з 15.03.2008 по 13.07.2018 за професією «електрослюсар черговий та з ремонту устаткування» за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, оскільки наявність у позивача законного права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 встановлена судом в ході розгляду даної справи і підтверджена цим судовим рішенням.
Апеляційний суд зауважує на тому, що будь-які дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Виходячи з вищевикладеного, у цій справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані виключно до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, як органу, що допустив порушення під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії та прийняття відповідного рішення.
Приймаючи до уваги наведене, пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено як фактичних, так і юридичних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України,          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 200/3756/23 – змінити.
В абзаці третьому слова і цифри «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ЄДРПОУ 13486010; юридична адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3)» замінити словами і цифрами «Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (ЄДРПОУ 22933548; юридична адреса: 08500, Київська обл., м.Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10)».
У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 200/3756/23 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 12 грудня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук