УХВАЛА

26 грудня 2023 року
м. Київ

справа №120/2627/21-а
адміністративне провадження №К/990/41420/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Губської О.А., Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року 
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року 
у справі №120/2627/21-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:          
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Директора Територіального управління ДБР розташованого в місті Хмельницькому від 24 лютого 2021 року № 17-ос «Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01 березня 2021 року»; поновити на посаді завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або на іншій посаді, що є рівнозначною посаді або нижчою посади завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01 березня 2021 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.
Ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2021 року та від 07 лютого 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто скаржнику.
05 грудня 2023 року позивач повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У тексті касаційної скарги міститься клопотання позивача про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року.
В обгрунтування, скаржник вказує, що копія постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду складено 17 листопада 2021 року отримана позивачем 26 листопада 2021 року. Первісну касаційну скаргу подано 13 грудня 2021 року, однак, ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу повернуто позивачу. Копію ухвали отримано скаржником 13 січня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2022 року касаційну скаргу повторно повернуто позивачу, яку отримано скаржником 18 лютого 2022 року.
Однак, з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабне вторгнення на територію України і позивач (відповідно до довідки, наданої громадською організацією «Українське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО у Вінницькій області») з 24 лютого 2022 року по 25 березня 2022 року щоденно брав участь у наданні волонтерської допомоги Збройним Силам України, а в період з 26 березня 2022 року по 27 листопада 2023 року позивач, (відповідно до копії військового квитка НОМЕР_1 ) призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України № 69 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 . Тобто, на думку скаржника,  вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду та є підставою для поновлення судом строків. При цьому посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2022 року справі №500/1912/22 (провадження К/990/20688/22), в якому зазначено, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. 
У зв`язку з вище зазначеним, на думку позивача, пропуск місячного строку подачі касаційної скарги на судове рішення відбувся з поважних причин.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
З матеріалів касаційної скарги встановлено, що суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову  17 листопада 2021 року, первісна касаційна скарга ОСОБА_1 подана  13 грудня 2021 року. Однак, ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2021 року та від 07 лютого 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто скаржнику. При цьому, із повторною касаційною скаргою позивач звернувся  лише 05 грудня 2023 року.
Перевіривши доводи скаржника щодо поважності пропуску строку, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Нормами КАС України передбачено, що розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється на стадії відкриття касаційного провадження на підставі касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд зазначає, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Так посилання на введення воєнного стану в Україні є недостатнім, оскільки введення воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. 
Слід зазначити, що із наданої копії військового квитка серії НОМЕР_3 вбачається, що позивача із 26 березня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду Діловода. Таким чином, вказане не може вважатися належним доказом щодо безпосереднього перебування позивача у зоні активних бойових дій, виконання військового обов`язку, що перешкоджало належним чином скористатись своїм процесуальним правом на подання касаційної скарги у період з 26 березня 2022 року по 27 листопада 2023 року (термін проходження військової служби).
Разом з тим, подаючи заяву про поновлення строку на касаційне оскарження позивачем не надано інших належних доказів (внутрішній наказ тощо) на підтвердження вибуття особи з пункту постійної дислокації (військової частини) в зону активних бойових дій, що підтверджувало неможливість подання повторної касаційної скарги у розумний строк після отримання ухвали Верховного Суду від 07 лютого 2022 року про повернення касаційної скарги.
Крім того, надана скаржником довідка громадської організації «Українське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО у Вінницькій області» також не може вважатися належним доказом щодо неможливості у вказаний позивачем період подати касаційну скаргу до Верховного Суду.
При цьому Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Крім того є необгрунтованим посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22. Так у вказаній справі Суд, вирішуючи питання щодо поновлення строку, виходив з того, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджувалось копією посвідчення та був мобілізований до лав Збройних Сил України. При цьому строк звернення до суду з позовом сплинув 01 квітня 2022 року, а позивач звернувся до суду першої інстанції 26 квітня 2022 року, що свідчить, що правовідносини не є подібними до даної справи.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Отже, позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. У зв`язку з цим, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною.
Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Крім того, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначається підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, оскільки у порушення вимог пункту 4 частини другої цієї статті, у ній не зазначено передбачені статтею 328 цього Кодексу підстави, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
В обгрунтування, позивач вказує, що судами першої та другої інстанції неправильно застосовано норми матеріального (статей 2, 17, 87 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ, статей 40, 49-2 КЗпП України) та порушено норми процесуального права (посилання на Роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби «Щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу») та посилання на наказ Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 року №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», яким затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу).
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що висновки щодо вказаних позивачем норм уже надавались Верховним Судом (постанови у справах №№240/20237/20, 160/4335/21 та 640/15938/20), відповідно до яких у спірному випадку відбулося фактичне скорочення посад, у тому числі і посади, яку обіймав позивач, що є підставою для звільнення позивача у відповідності до положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Водночас суди дійшли висновку про відсутність підстав стверджувати про наявність у відповідача обов`язку запропонувати позивачу перед звільненням будь-яку вакантну посаду у тому самому державному органі. 
Таким чином, посилання позивача на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статей 2, 17, 87 Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ, статей 40, 49-2 КЗпП України є безпідставним, що свідчить про формальний підхід скаржника у частині обгрунтування підстав касаційного оскарження.
Отже у разі не зазначення в касаційній скарзі підстав (підстави), на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав) (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України) така касаційна скарга має бути залишена без руху.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Частинами першою і другою  статті 169 КАС України  визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями  160,  161  цього  Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, відповідно до частин першої та другої  статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України  касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання    до суду касаційної інстанції:
- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;
- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 КАС України  підстави (підстав) (пункт 4 частини другої  статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.
Керуючись статтями  3,  169,  330,  328,  332 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Визначити неповажними підстави пропуску строку, зазначені ОСОБА_1 щодо касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №120/2627/21-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто, а у разі неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження чи визнання неповажними підстав пропуску строку - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                          О. А. Губська

                                                                                                                   Н. М. Мартинюк