ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/5311/23		
Провадження № 22-ц/821/1800/23		
Категорія:  304090200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Казидуб О.Г. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси ) у справі за позовом   Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»   до   ОСОБА_1    про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

09 серпня 2023 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. 
Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Позивач вказує, що підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку ( ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору ( ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 41 000,00 грн.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору.
Позивач вказує, що взяті на себе грошові зобов`язання відповідачка виконувала неналежним чином, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка станом на 18.07.2023 складає 46 004,21 грн, яка складається з наступного: 39 014,10 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 6 990,11 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
На даний час, вказує банк, відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим Банк змушений звертатися до суду із відповідним позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1  на користь позивача заборгованість за кредитом в загальній сумі 46 004,21 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2023 року позов - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 січня 2011 року в сумі 39 014,10 грн  та судовий збір у розмірі 2 276,03 грн. 
В решті вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
З моменту отримання кредиту відповідачка допускала порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснювала платежів, передбачених договором та достатніх для погашення її договірних зобов`язань з оплати кредиту та процентів за його користування.
Судом зазначено, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, відповідачка не надала заперечень щодо отримання кредиту та не спростувала розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 39 014,10 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивач не довів, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, за висновками суду, у даній справі не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 02 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко О.М., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні відсотків за користування кредитом незаконним, прийнятим із порушенням норм процесуального та із неправильним застосуванням норм матеріального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2023  року в частині відмови у стягненні на користь банку заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 990,11 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі, в іншій частині просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що при укладенні 13.01.2011 року кредитного договору № б/н, сторони погодили всі істотні умови, про що свідчить підпис відповідачки. На підставі заяви-анкети відповідач отримала кредитну карту з кредитним лімітом 1 500,00 грн. В подальшому, картка була перевипущена, а кредитний ліміт збільшено до 41 000,00 грн.
Також, того ж дня було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3,0% в місяць.
Вказане свідчить, що відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування щодо сплати процентів.
Відповідачка після отримання картки за умовами укладеного договору користувалася карткою, отримувала кошти, а також здійснювала часткове погашення заборгованості по кредитному договору.
Банк вважає, що суд першої інстанції, пославшись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не звернув уваги, що в зазначених справах різні обставини, та не звернув уваги, що основні умови кредитування викладені в підписаній відповідачкою довідці про вказані умови.
Також вказує, що надані позивачем докази на підтвердження свого права з нарахування та стягнення відсотків, у повній мірі відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України.        

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13.01.2011, згідно якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD у розмірі 500,00 грн. 
Договір був укладений, шляхом підписання анкети-заяви разом з Пам`яткою клієнта «Умовами та Правилами надання банківських послуг» «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.
Анкета-заява містить персональні дані ОСОБА_1 ; інші відомості в ній відсутні. 
До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.
Згідно з наданим банком розрахунком, загальна заборгованість станом на 18.07.2023 складає 46 004,21 грн, яка складається з наступного: 39 014,10 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 6 990,11 грн. – заборгованість за простроченими відсотками. 
Відповідно до довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «ПриватБанк», за договором ОСОБА_1 надано кредитні картки за номерами: НОМЕР_1 , дата відкриття – 13.01.2011 року, термін дії до 11/14, карта «Універсальна»; НОМЕР_2 , дата відкриття – 25.11.2014 року, термін дії до 03/18, картка «Універсальна»; НОМЕР_3 , дата відкриття - 29.11.2017 року, термін дії до 09/21, картка «Універсальна GOLD»; НОМЕР_4 , дата відкриття – 21.10.2021, термін дії до 12/25 карта «Універсальна GOLD».
Із довідки б/н та без дати, виданої АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт неодноразово змінювався, останній раз 21.02.2023 до 40 370,04 грн., 03.03.2023 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.
Відповідно до виписки за договором б/н за період 13.01.2011 -20.07.2023 підтверджується факт користування відповідачкою кредитними картками: 4149629352199988, НОМЕР_3 , НОМЕР_5 , НОМЕР_1 .
Також позивачем надано до суду паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою 21.10.2021 та надано анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписані відповідачем 08.02.2021.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» - Ніколаєнко О.М. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Отже, перегляду підлягає рішення суду лише у відмовленій банку частині. В іншій частині сторони судове рішення не оскаржували.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк, пред`являючи до ОСОБА_1 вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути  заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку, посилався на анкету-заяву, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та паспорт споживчого кредитування.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин 13.01.2011року   (момент підписання паспорту споживчого кредитування)) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 серпня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і підстав від її відступу колегія суддів не вбачає.
Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя  статті 1054 ЦК України).
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).
Отже, не заслуговують на увагу доводи банку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що кредитний договір між банком та відповідачем укладений 13.01.2011, а паспорт споживчого кредитування підписаний відповідачем 21.10.2021.
Таким чином, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
       Крім того, слід зазначити, що в паспорті споживчого кредиту вказано про те, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною з 21.10.2021 до 05.11.2021, тобто протягом п`ятнадцяти днів.
       Таким чином, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків.
Крім того, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» .
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013  у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах Верховний Суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131св19).
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», загальний розмір заборгованості становить 46 004,21 грн.; із неї заборгованість за кредитом, яку просив стягнути банк, становить 39 014,10 грн і яка в апеляційному порядку сторонами не оскаржена.
Задовольняючи позов в цій частині , суд першої інстанції вірно встановив, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також приймаючи до уваги вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Крім того, користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наданою Банком випискою по рахунку.
Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих позивачем і прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Банку саме в частині стягнення із ОСОБА_1  на користь банку заборгованості за кредитом в сумі 39 014,10 грн.
Доводи в апеляційній скарзі, що відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3,0 % в місяць, є необґрунтованими по наступних підставах.
Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», вбачається наявні умови щодо типу карти, типу кредитної лінії, комісії за зняття кредиту готівкою, процентної ставки базової та процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування.
Відповідно до даної довідки, базова ставка в місяць становить 3,0% ( 3,0% х12=36,0% річних)
Згідно розрахунку заборгованості, наданого Банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 18.07.2023 становить 46 004,21 грн, яка складається з наступного: 39 014,10 грн – заборгованість за кредитом, 6 990,11 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалось нарахування процентів за процентною ставкою 36,0% , 30,0% , 34,80% та 43,20%, що не відповідає довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
При цьому відповідач, підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» погодила процентну ставку 3,0% в місяць ( 36,0% річних).
Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).
Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Будь-яких доказів вручення відповідачеві під розписку повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку Банком не надано, а Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які передбачають зміну процентної ставки, не є частиною кредитного договору укладеного із ОСОБА_1 , тому така зміна є незаконною також і з цих підстав.
Колегія суддів вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом є не доведеними.
          Інші доводи, наведені АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2023 року, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни - залишити без задоволення.
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»   до ОСОБА_1     про стягнення заборгованості – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                         Н.І. Гончар

                                                                               Л.І. Василенко