Справа № 463/1493/23                                Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л. 
Провадження № 22-ц/811/1956/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь сплачений авансовий платіж (попередня оплата) в сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до замовлення від 2 листопада 2022 року № 172 нею було сплачено ФОП  ОСОБА_2  (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,  АДРЕСА_1 ) авансовий платіж в розмірі 10000 грн за майбутню купівлю дверей міжкімнатних в комплекті. Строк поставки визначений замовленням - 45-60 календарних днів, тобто до 17 грудня 2022 року – 1 січня 2023 року. Вказує, що поставка дверей не відбулась, а потреба в придбанні даних дверей відпала, а тому вона звернулась до відповідачки, а також надіслала поштовим відправленням їй письмову заяву з проханням повернути сплачений авансовий платіж в розмірі 10000 грн. Дану заяву отримано відповідачем 2 січня 2023 року, проте відповідач грошей не віддала, письмову вимогу про повернення коштів проігнорувала. У зв`язку з наведеним вважає, що відповідач не здійснила поставку товару (дверей міжкімнатних) у встановлений строк, є підстави для задоволення її вимоги про повернення авансового платежу.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05 червня 2023 року в задоволенні позову  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів – відмовлено. 
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, суд взяв до уваги, як доказ скріншот мобільного телефону з додатку «Viber». Однак вказаний доказ жодним чином не доводить факту, що відповідачка обумовила дату поставки, а відтак є неналежним доказом у справі. З наведеного змісту повідомлення не вбачається дати, коли обумовлені двері мали поставити, адже відповідачка планувала попередити за день до монтажу. Крім того, заяву про повернення авансового платежу відповідачка отримала вже після спливу строку поставки, будь-яких заперечень щодо даної заяви чи пропозиції продовжити строк для поставки дверей відповідачка не заявляла.
Таким чином, рішення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідачка не здійснила поставку товару у встановлений строк, а отже є всі підстави для задоволення вимоги про повернення авансового платежу.
Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити, стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений авансовий платіж у сумі 10 000,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з”ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.
Як встановлено судом, 02 листопада 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП « ОСОБА_2 » було укладено договір постачання, що за своїм змістом є договором роздрібної купівлі-продажу.
Договір оформлено письмовим замовленням № 172 від 02 листопада 2022 року, з копії якого вбачається, що ОСОБА_1 було замовлено у постачальника ФОП « ОСОБА_2 » «Всесвіт дизайну» міжкімнатні дверей фабрики Still Doors, модель Arizona з матовим склом, покриття ПВХ плівка, колір дверей - вільха класична, колір фурнітури - бронза. Адреса доставки товару: АДРЕСА_2 , 5 під`їзд, АДРЕСА_3 . Найменування товарів, що підлягали постачанню: полотно ПО - 2 шт., коробка дерев`яна 80 – 5 стійок, лиштва пряма – 10 стійок, добірна планка 100 – 2,5 стійки, замок стандартний – 2 шт., завіси (комплект 2 шт.) стандарт – 2 комп., ручка «Salsa» колір бронза – 2 шт., накладка WC колір бронза – 1 шт., а також послуги врізки фурнітури – 2 шт. При цьому з опису згідно замірів вбачається, що поставці підлягали двері в ванну кімнату шириною полотна в 60 см. та двері в кімнату шириною 70 см. Загальна вартість замовлення становила 20099,57 грн, з яких авансовий платіж - 10000 грн (а.с. 9-10).
З копії видаткової накладної №6155 від 5 грудня 2022 року вбачається, що відповідачем ФОП ОСОБА_2 було придбано у ФОП ОСОБА_3 (договір STILLDOORS): дверне полотно Arizona 600?1950 вільха класична сатин білий несандарт 1 шт., дверне полотно Arizona 700?1950 вільха класична сатин білий несандарт 1 шт., дверна коробка телескоп «сандвіч» 80*34*2070 вільха класична – 5 шт., лиштва телескоп 30 70/10 вільха класична – 7,5 шт., лиштва телескоп 50 70/10 вільха класична – 2,5 шт., добірна планка 100/10 вільха класична – 2,5 шт., врізка дверного блоку 2 петлі врізні – 2 шт., замок STA Style 95*50 WC AB з кевларовим язичком і зустрічною планкою Vortex – 2 шт., на загальну суму 15590,50 грн. (а.с. 31-32). Зазначений перелік товарів відповідає товарам, що мали бути поставлені відповідачем позивачу згідно з замовленням № 172 від 02 листопада 2022 року.
Згідно зі ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу (абзац 2 частини одинадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Договір роздрібної купівлі-продажу вважається укладеним з моменту видачі продавцем покупцю товарного чи фіскального чека або надання іншого документа, що підтверджує оплату товару. Фіскальний і товарний чек - письмові документи, що підтверджують факт укладення договору і його умови (предмет і ціну).
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.
Відповідно до ст.526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2022 року позивачем ОСОБА_1 було скеровано відповідачу ФОП ОСОБА_2 вимогу про повернення сплаченого авансового платежу в розмірі 10000 грн у зв`язку з тим, що поставка дверей не відбулась, а потреба в придбанні міжкімнатних дверей в комплекті відповідно до замовлення відпала (а.с. 4-8).
Відповідно до замовлення № 172 від 02 листопада 2022 року термін виконання замовлення становив 45-60 днів з моменту внесення замовником авансового платежу.
Встановлено, що авансовий платіж було внесено позивачем 02 листопада 2022 року, замовлення мало бути виконано відповідачем ФОП ОСОБА_2 17 грудня 2022 року – 1 січня 2023 року. 
Отже судом вірно зазначено, що позивачем було передчасно скеровано відповідачу вимогу, оскільки станом на 26 грудня 2022 року термін виконання зобов`язання ще не сплив.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 615 Кодексу сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання у разі порушення зобов`язання другою стороною.
При цьому ч. 1 ст. 613 ЦК України визначено зокрема, що у разі, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, кредитор вважається таким, що прострочив.
Частиною 2 даної статті Кодексу передбачено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою передчасно до завершення визначеного строку замовлення скеровано відповідачу заяву, з якої вбачається, що вона фактично бажала відмовитись від правочину в односторонньому порядку, чого нормами чинного ЦК України не допускається.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
         Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 17.11.2023
Головуючий                                                        
Судді