КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/52853/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10107/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
21 листопада 2023 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Лапчевської О.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у складі судді Остапчук Т.В., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування), Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування), Служба у справах дітей Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до  ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з матір`ю - ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , у батька - ОСОБА_1 чи будь-яких інших осіб та повернути її до матері ОСОБА_2 ; вирішити питання судових витрат. 
 
Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач неодноразово наголошував про бажання, щоб донька проживала з ним та неодноразово в грубій формі погрожував її відібрати, а в вересні 2021 року викрав доньку, між ними існує спір про визначення місця проживання дитини. Зазначає та посилається на достатність умов та створення всіх обставин і забезпечення проживання доньки з матір`ю, матеріальний рівень та рівень отриманого доходу позивачки є доводом про проживання дитини з нею.
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суду із зустрічним позовом до  ОСОБА_2 про визначення місця проживання доньки разом з батьком, в якому просив: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з батьком _ ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що наявні всі підстави для визначення місця проживання малолітньої доньки саме з ним, як батьком дитини. 
 
Вказує, що доньці краще проживати саме з батьком, оскільки матір дитини не належним чином виконує обов`язки щодо участі у її вихованні. А батько належним чином піклується про доньку з самого дитинства: займається вихованням та матеріальним забезпеченням. Має стабільний високий дохід, у зв`язку з чим повною мірою забезпечує всі потреби сім`ї, його зайнятість дозволяє йому повноцінно займатися вихованням доньки та її дозвіллям, чого, на його думку, мати забезпечити не в змозі. Матеріальні умови та інші створені батьком умови є належними для проживання, виховання та утримання дитини і такі забезпечують якнайкращі інтереси для проживання малолітньої дитини з батьком.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 908 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задовольнити позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини з батьком. В решті рішення залишити без змін.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не приділив належної уваги доказам у справі, які свідчили, що якнайкращим інтересам малолітньої дитини буде відповідати саме проживання її з батьком. Вказує, що мати виїхали з дитиною за кордон, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували: де конкретно наразі перебуває дитина (в якій країні), чи в безпеці дитина, в яких умовах вона проживає з моменту виїзду за кордон, чи надається їй належне медичне обслуговування, чи забезпечена вона всім необхідним, чи отримує мати дохід для утримання дитини, а тому суд дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю.
 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив докази, які підтверджують дбайливе ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність ОСОБА_3 саме до батька, наявність взаєморозуміння між донькою та батьком, а також прагнення аби вона зростала у психологічно здоровому емоційному середовищі. Вказує, що негативний образ батька створений лише матір'ю дитини, протягом всього життя дитини мати перешкоджала батьку у вихованні доньки та спілкуванні з нею.  
 
Крім того, висновок спеціаліста-психолога від 14 січня 2022 року не міг бути врахований під час розгляду даної справи, оскільки ґрунтується виключно на теоретичному дослідженні та наданий в період часу, коли дитина знаходилася з батьком.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому  просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки викладені апелянтом обставини в апеляційній скарзі не відповідають дійсним обставинам справи.
 
Треті особи за основним та зустрічними позовами не з`явилися у судове засідання, судом про час, місце і дату розгляду справи повідомлялися належно, з огляду на що у суду апеляційної інстанції наявні підстави для розгляду справи за їх відсутності.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Проценко О.М., які просили про задоволення апеляційної скарги, адвоката Кломійця С.В. в інтересах ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що рішення районного суду відповідає вказаним вимогам.
 
Зі справи убачається, що сторони перебували у шлюбі з 19.11.2019, який розірвано  рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2021 та від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10, 14, 131,132, 134-136 т.1)
 
  Установлено, що  сторони з листопада 2020 року проживають окремо.
 
Відповідно до справи, ОСОБА_2 , у зв`язку з агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення збереження життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_3 , 09 березня 2022 року разом з донькою виїхала за кордон. Спочатку до  республіки Польща, а з 19 квітня 2022року вони проживають у Великобританії (а.с. 31,32 т.6).
 
Районний суд, визнаючи місце проживання спільної доньки сторін з матір`ю та відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_1 , виходив з інтересів самої малолітньої дитини, її віку, прихильності до матері, оскільки виконання рішення з визначення місця проживання дітей з батьком призведуть до зміни її місця проживання, порушення усталеного способу життя, розвитку, що потягне невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дитину з важкопрогнозованими негативними наслідками. На даному етапі стосунків між батьками, а також між батьками і дитиною, які реально склалися, тривалого та усталеного місця проживання з матір`ю, визначення місяця проживання дитини з батьком вочевидь суперечитиме її інтересам.
 
З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується в повній мірі.
 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами СК України, нормативно-правовими актами у сфері сімейного права та захисту прав дитини, а також нормами міжнародного права, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Скаржник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а також в частині відмови в його позові.
 
Таким чином, колегія суддів переглядає рішення суду лише в оскаржуваній частині та не входить в обговорення законності та обґрунтованості рішення суду в іншій частині позовних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено.
 
Так, статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
 
З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що чинне законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
 
Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
 
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства").
 
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
 
У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
 
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.
 
Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги інтереси дитини, її вік, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.
 
Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
 
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
 
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
 
Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
 
Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
 
Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
 
Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Тобто органи опіки та піклування беруть участь у справі не з метою захисту свого суб`єктивного інтересу, а на підставі закону (ст. 19 СК України) з метою здійснення покладених на них обов`язків для захисту інтересів конкретної дитини, громадян та держави.
 
При цьому, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення місця проживання дитини обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у розгляді справи.
 
Аналогічний за своїм змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 712/11527/17.
 
Висновком Печерської РДА в м. Києві № 105/01-131/В-140 від 02.02.2023 про визначення місця проживання малолітньої дитини, вирішено визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як з батьком ОСОБА_1 , так і з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 241-244 т.4).
 
При цьому за змістом вказаного висновку убачається, що у період з листопада 2020 року до 16 вересня 2021 року батько не бачився з донькою.

Крім того, встановлено, що за результатами обстеження місць проживання батьків, обидва мають всі належні умови створені для проживання дитини, навчання та розвитку. Батьки мають самостійних дохід, який дозволяє утримувати дитину.
 
Отже, зі справи убачається, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій станом на день розгляду справи виповнилося 3 роки з ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно мешкає разом з матір`ю.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму дол. дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства".
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини".
 
Відтак, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
 
Апеляційний суд також зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким вона буде проживати.
 
Визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю не впливає на його взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
 
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20).
 
При цьому колегія суддів враховує й те, що на території України введено воєнний стан, а тому першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини.
 
Враховується судом й те, що дитина разом з матір`ю проживає у  Великобританії за державною програмою «Дім для України» для збереження життя на період воєнного стану, до цього перебувала в республіці  Польща.
 
Також установлено, що дитина є вихованкою дитячого садочка BramleyInfant and Nursery, який відвідує з травня 2023 року (а.с. 221, 222 т.5).
 
Згідно  даних, які містяться у листі  ОСОБА_5 , менеджера по роботі з переселенцями, ОСОБА_2 та  її донька ОСОБА_3 мають візи HomesforUkraine та проживають у Великобританії  з  19 квітня 2022року за двома адресами,  наданими їм для розміщення. Наявна  віза  дає можливість проживати і працювати у Великобританії  до трьох років, мати безкоштовний доступ  до медичного обслуговування, медицини для дітей, мати доступ до пільг та соціальних послуг, в тому числі безкоштовне навчання для дітей віком до 19 років. Дитина  регулярно відвідує навчальний заклад, має доступ до вивчення англійської мови,  доступ до медичного обслуговування (а.с.31,32 т.6). 
 
Окрім цього, колегія суддів враховує й  довідку, видану Членом  Королівського коледжу педіатрії та здоров`я  дітей, магістра наук Боженою Зоріч, відповідно до якої донька сторін ОСОБА_3 навчається у дошкільному закладі й вихователі дитячого садка не  висловлюють ніяких побоювань  з приводу її розвитку або фізичного здоров`я. Дитина  повністю здорова, і у неї все добре  як в плані ментального  так і фізичного розвитку, говорить двома мовами - українською та англійською, влаштувалася після втечі від війни в Україні. І вона (автор листа), настійно порадила б ОСОБА_3  продовжувати відвідувати дитячий садок і вона зараз процвітає в цій країні з планом майбутніх освітніх можливостей (а.с.235, 236 т.5).  
   
Суд, вирішуючи спір, насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, вік, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, а наявністю небезпеки для  життя та здоров`я  в Україні - воєнним станом, введеним у державі 22.02.2022 за наслідками розпочатою   російської федерацією проти України  військовою агресією.
 
 З урахуванням викладеного та в контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_2 .
 
Суд першої інстанції  правильно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог обґрунтовано відмовив у задоволенні  зустрічного позову ОСОБА_1 .
 
З урахуванням зазначеного та обставин справи, суд першої інстанції дійшов  правильного висновку про наявність правових підстав щодо визначення місця проживання  доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.
 
Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення районного суду та  якнайкращим інтересам малолітньої дитини буде відповідати саме проживання її з батьком, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, вони отримали  належну оцінку у рішенні, а тому  додатковому правовому аналізу не підлягають.
 
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
 
Під час розгляду справи ОСОБА_1 не доведено, що їх спільна з позивачкою донька немає необхідного догляду, забезпечення та інших благ, які потребує дитина відповідного віку.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 27 листопада 2023 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: