ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 грудня 2023 року           справа №200/978/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гайдара А.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – Насонової Марини Сергіївни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 р. у справі № 200/978/23 (головуючий І інстанції Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                              У С Т А Н О В И В:  

В березні 2023 року (27 лютого 2023 року направлено засобами поштового зв`язку) до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд:  - визнати дії командування Військової частини НОМЕР_2 неправомірними, щодо недопуску ОСОБА_1 проходити службу в військовій частині НОМЕР_2 ; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 медичну документацію, щодо направлення до лікарні та отримання травми пов`язаної з проходженням військової служби; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 медичну документацію, щодо направлення до лікарні та отримання травми пов`язаної з проходженням військової служби; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та здійснити виплати, а саме - додаткову винагороду за наказом № 168 від 28.02.2023 р. Постанова Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 100 000,00 грн.; - зобов`язати нарахувати Міністерство оборони України та виплатити щомісячну премію; надбавку за особливості проходження служби; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; грошову компенсацію за невикористані відпустки; - зобов`язати Міністерство оборони України розірвати контракт від 14.05.2021 р. з ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
15.03.2023 року позивачем через систему “Електронний суд” було подано уточнену позовну заяву в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: - визнати дії командування Військової частини НОМЕР_2 неправомірними, щодо недопуску ОСОБА_1 проходити службу в військовій частини НОМЕР_2 ; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 медичну документацію, щодо направлення до лікарні та отримання травми пов`язаної з проходженням військової служби; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 медичну документацію, щодо направлення до лікарні та отримання травми пов`язаної з проходженням військової служби; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати (період 24.02.2023 р. по день винесення рішення окружним адміністративним судом) та здійснити виплати, а саме – додаткову винагороду за наказом № 168 від 28.02.2023 р. Постанова Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 100 000,00 грн.; - зобов`язати нарахувати (період 24.02.2023 р. по день винесення рішення окружним адміністративним судом) Міністерство оборони України та виплатити щомісячну премію; надбавку за особливості проходження служби; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-бутових питань; грошову компенсацію за невикористані відпустки; - зобов`язати Міністерство оборони України розірвати контракт від 14.05.2021 р. із ОСОБА_1 .
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.03.2023 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
21.03.2023 року Донецьким окружним адміністративним судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування ОСОБА_1 . 
22.03.2023 року через систему “Електронний суд” позивачем було подано уточнену позовну заяву на виконання вимог ухвали від 20.03.2023 року, в якій склад відповідачів по справі та зміст позовних вимог змінено не було.
31.03.2023 року засобами електронного зв`язку надійшла відповідь, згідно якої адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року роз`єднано позовні вимоги у адміністративній справі №200/978/23 виділивши з неї три самостійні провадження.
В провадженні адміністративної справи №200/978/23 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача-1: Міністерства оборони України, відповідача-2: Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати (період 24.02.2023 року по день винесення рішення окружним адміністративним судом) та здійснити виплати, а саме – додаткову винагороду за наказом № 168 від 28.02.2023 року Постанова Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 100 000,00 грн. та зобов`язання нарахувати (період 24.02.2023 року по день винесення рішення окружним адміністративним судом) Міністерство оборони України та виплатити щомісячну премію; надбавку за особливості проходження служби; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; грошову компенсацію за невикористані відпустки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.05.2021 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командира 56 окремої мотопіхотної Маріупольської бригади укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. Позивач проходив службу в 56 бригаді в м. Маріуполь Донецької області. В грудні 2021 року знаходився у Військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . За наказом командира в грудні 2021 року військовослужбовці повинні були перейти до м. Селидове. При переміщенні, позивач здав зброю під підпис начальнику караулу ОСОБА_2 . Згідно наказу комбата ОСОБА_3 прибув до Селидове без зброї. Це було в грудні 2021 року. Надалі, вже в серпні 2022 року виходили з-під обстрілу із м. Селидове і їх направили в 13 резервну роту, яка знаходиться в Мереживці Дніпропетровської області. 13 рота перевела позивача до Військової частини НОМЕР_2 . Згідно припису він прибув до Військової частини НОМЕР_2 , але його не прийняли, у зв`язку із записом, що він не здав зброю. Командир Військової частини НОМЕР_2 наказав їхати назад в Мереживці до 1 резервної роти, щоб вони розібралися із тим, що в нього зазначено, що в м. Маріуполь він не здав зброю. Позивач приїхав в Мереживці, звернувся до командира військової частини, на що йому відповіли, що до них він не має ніякого відношення та щоб направлявся додому, тому що вони не знають, що з ним робити. Також, позивач зазначає, що він не отримував виплати, отримував частково. Позивач не отримав: щомісячну премію; надбавки за особливості проходження служби; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально- бутових питань; грошову компенсацію за невикористані відпустки. У зв`язку із наведеним, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, для нарахування та виплати коштів, та розірвання контракту із Збройними силами України. Також, позивач просить суд звернути увагу на наступне.  Листом від 20.01.2023 р. за вих. № 248/1 Міністерство оборони України надало наступну відповідь: Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2022 року № 459, головного сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду сержанта резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 .  Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2022 року № 489 ОСОБА_4 визнано таким, що вчинив дезертирство під час воєнного стану та знято з усіх видів забезпечення. Також, у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 року № 501 ОСОБА_4 зараховано на всі види забезпечення з 05.09.2022 р. як такого, що повернувся до військової частин. Разом із тим, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2022 року № 541 ОСОБА_4 наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 18.09.2022 року № 145 РС призначено на посаду сержанта резерву взводу сержантського складу Військової частини НОМЕР_2 . З 27.09.2022 року ОСОБА_5 справи на посаду здав, вибув до нового місця служби та відповідно був виключений зі списків особового складу і знятий з усіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 . Позивач прибув до частини НОМЕР_2 , про що свідчить запис лікаря військової частини та квитки, за якими він добирався до військової частини, але його не прийняли до цієї військової частини. Останні виплати позивачу надходили у серпні 2022 року. Також, представником позивача 28.01.2023 року були скеровані адвокатські запити, про надання копій документів, на які відповіді, на стан подання позовної заяви не надійшли, а саме: № 10 до Південного територіального управління Військової служби Правопорядку; № 14 до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил; № 15 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини; № 16 до Міністерства оборони України. Також, позивач не отримав додаткову винагороду за наказом №168 від 28.02.2023 року Постанова Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат віиськовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в розмірі 100 000,00 грн. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 р. у справі № 200/978/23 в задоволенні позову – відмовлено.      
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.   
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 14.05.2021 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командира 56 окремої мотопіхотної Маріупольської бригади укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. 
14.05.2021 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 190 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . 
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.05.2021 року №195, позивач вважається таким, що з 15 травня 2021 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 489 від 31.08 2022 року головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що вчинив дезертирство під час дії воєнного стану, з 31 серпня 2022 року знято з усіх видів забезпечення та припинено виплати. 
Підстава: рапорт старшого лейтенанта Ісмаілова Д. вх.№9987 від 30.08.2022 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 501 від 06.09.2022 року головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що повернувся після самовільного залишення військової частини під час воєнного стану, зараховано з 05 вересня 2022 року на всі види забезпечення га поновлено виплати. 
Підстава: рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_6 вх. № 10424 від 05.09.2022 року.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 541 від 26.09.2022 року позивача вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби Військової частини НОМЕР_2 . 
Вказаним наказом передбачено: виплатити щомісячну премію в розмірі 284% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” за період з “ 01” по “ 27” вересня 2022 року. 
Також, передбачено виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану” пропорційно дням участі з “ 01” по “ 27” вересня 2022 року з розрахунку 30 000 гривень за місяць. 
Крім того в наказі зазначено, що допомогу на оздоровлення за 2022 рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” позивач отримав (№ 69 від 31.01.2022).
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 0989/10/1986 від 26.05.2023 року підтверджено, що у період з 15.05.2021 року по 27.09.2022 року позивачу нараховано дохід: - травень 2021 – 6  198, 15 грн. (нараховано грошового забезпечення), 227, 81 грн. (індексація); - червень 2021 – 8002, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 415, 41 грн. (індексація); - липень 2021 – 11  302, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 540, 03 грн. (індексація); - серпень 2021 – 8 002, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 540, 03 грн. (індексація); - вересень 2021 – 11  302, 50 грн. (нарахованого грошового забезпечення), 540, 03 грн. (індексація), 34  270, 57 грн. (одноразові виплати); - жовтень 2021 – 11  302, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 540, 03 грн. (індексація); - листопад 2021 – 8 002, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 540, 03 грн. (індексація), 880, 00 грн. (одноразові виплати), 1 300 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - грудень 2021 – 10  642, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 563, 19 грн. (індексація), 12 500, 00 грн (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - січень 2022 – 11  302, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 563, 19 грн. (індексація), 11 302, 50 грн. (одноразові виплати), 12  500, 00 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - лютий 2022 – 14  662, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 672, 35 грн. (індексація), 15  625, 00 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - березень 2022 – 14  662, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 672, 35 грн. (індексація), 30  000 грн.( ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - квітень 2022 – 14  662, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 672, 35 грн. (індексація), 30  000, 00 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - травень 2022 – 14  662, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 913, 01 грн. (індексація), 1 491, 00 грн. (одноразові виплати), 63  870, 97 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - червень 2022 – 14  662, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 1 017,21 грн. (індексація), 30  000,00 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - липень 2022 – 14  662, 50 грн. (нараховано грошового забезпечення), 1 066, 00 грн. (індексація), 48  064, 52 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - серпень 2022 – 13  548, 39 грн. (ООС/СБУ/ винагорода відповідно до постанови № 168 від 28.02.2022 року); - вересень 2022 – 4 836, 56 грн. (нараховано грошового забезпечення), 897, 26 грн. (індексація). 
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 року № 708 “Про результати службового розслідування” (мовою оригіналу):
“Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) “Про призначення службового розслідування” №1843 від 30.08.2022 за фактом можливого дезертирства сержанта резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшини ОСОБА_1 мною, тимчасово виконуючим обов`язки офіцера резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_7 , було проведено службове розслідування за фактом можливого дезертирства сержанта резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_1 та недопущення подібних випадків у майбутньому.
В ході службового розслідування встановлено:
30.08.2022 о 20.00 під час перевірки наявності особового складу запасної роти військової частини НОМЕР_1 в пункті тимчасової дислокації в АДРЕСА_2 було виявлено відсутність головного сержанта ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки не відповідав. Одразу були розпочаті оперативно-розшукові дії, які не дали результату.
05.09.2022 головний сержант ОСОБА_1 повернувся до запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
26.09.2022 сержант резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_3 головний сержант ОСОБА_1 був переведений до військової частини НОМЕР_5 , м. Гайсин.
Письмове пояснення сержант резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_3 головний сержант ОСОБА_1 з допомогою засобів зв`язку давати відмовився.
3 письмових пояснень тимчасово виконуючого обов`язки сержанта з матеріального забезпечення запасної роти військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_8 стало відомо, що головний сержант ОСОБА_1 дійсно 30.08.2022 був відсутній у розташуванні роти та місцеперебування його було невідомим.
3 письмових пояснень сержанта резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_9 стало відомо, що головний сержант ОСОБА_1 дійсно 30.08.2022 був відсутній у розташуванні роти та місцеперебування його було невідомим.
За результатом службового розслідування встановлено порушення сержантом резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 вимоги: - ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка зобов`язує кожного військовослужбовця виконувати службові обов`язки, які доручені йому за посадою;  - ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в частині вимог до особистої дисциплінованості військовослужбовця; - ст.172-11 КУпАП про самовільне залишення військової частини або місця служби. Причинами, обставинами та умовами, що сприяли даному факту є особиста недисциплінованість.
З метою недопущення подібних випадків у подальшому наказую: 
1. Службове розслідування вважати завершеним. 
2. За особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, допущення адміністративного правопорушення передбаченого ст.172-11 КУпАП, та на підставі п. “в” ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України сержант резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 головний сержант ОСОБА_1 заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності накладенням дисциплінарного стягнення “СУВОРА ДОГАНА”.
3. Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи – начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 врахувати факт самовільного залишення військової частини в період з 30.08.2022 по 05.09.2022 сержантом резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 та отримане ним дисциплінарне стягнення при нарахуванні грошового забезпечення, а саме: не виплачувати преміювання за вересень 2022 року, відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 та не виплачувати додаткову винагороду за вересень 2022 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року.
4. Командиру запасної роти військової частини НОМЕР_1 направити повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення за фактом самовільного залишення військової частини до територіального управління Державного бюро розслідувань у. м. Дніпро та направити завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування до Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Об`єднаних сил для прийняття правового рішення, та до Дніпровського зонального відділу Військової служби правопорядку до відома.
4.1. Командиру запасної роти військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з неможливістю притягнення до дисциплінарного стягнення сержанта резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_1 по причині його переведення до військової частини НОМЕР_2 направити результати службового розслідування до військової частини НОМЕР_2 для притягнення його до дисциплінарної відповідальності по місцю служби головного сержанта ОСОБА_1 .”
Позивач, не погодившись з тим, що в період з 24.02.2023 року по день винесення рішення окружним адміністративним судом йому не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” № 168 від 28.02.2023 року у розмірі 100  000 грн; щомісячну премію; надбавку за особливості проходження служби; грошову допомогу на оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; грошову компенсацію за невикористані відпустки, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 за №2232-XII (далі -Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-XII від 20.12.1991(далі -Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
За умовами пункту 1 розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1  статті 106 Конституції України,  Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Наступними Указами Президента України, від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX; від 18.04.2022 року № 2593/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX; від 17.05.2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ; від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-IX; від 07.11.2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX; від 06.02.2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 2915-IX; від 01.05.2023 року № 254/23, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року № 3057-IX продовжений зокрема з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та №69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року.
Пунктом 1 Постанови №168, зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України видано окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі - Доручення від 23.06.2022 №912/з/29).
Підпунктом 9.7 пункту 9 вказаного окремого Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включати військовослужбовців, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
З аналізу вищенаведеного вбачається, що прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
За змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.05.2021 року №195 старшину ОСОБА_1 , призначеного на посаду командира відділення управління взводу управління команди батареї 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що з “ 15” травня 2021 справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою, шпк “молодший сержант”, посадовий оклад – 3 000 грн. Виплачувати щомісячну премію в розмірі 110%, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року.
Судом встановлено, що у період з лютого 2022 року по липень 2022 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі, передбаченому наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.05.2021 року №195, а саме: оклад – 3000 грн., оклад за військовим званням – 880 грн., надбавка за вислугу років - 970,00 грн., надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років – 3152,50 грн., та премію у розмірі 6660,00 грн.
З огляду на приписи Постанови № 260, постанови № 168, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.05.2021 року №195, жодних порушень під час нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з лютого 2022 року по липень 2022 року, судом не встановлено, доказів протилежного позивачем не надано.
За час виконання завдань з 24.02.2022 року (постанова № 168) у період з лютого по липень 2022 року позивачу нараховано та виплачено: лютий 2022 року – 5357,14 грн., березень 2022 року – 30  000 грн., квітень 2022 року – 30  000 грн.,  травень 2022 року – 63  870,97 грн., червень 2022 року – 30  000 грн., липень 48  064,52 грн.
У вказаний період позивач, у відповідності до виконання ним своїх військових обов`язків отримував додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.
При цьому, суд зазначає, що доводи позивача стосовно того, що він має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 у розмірі 100  000 грн. у період з лютого 2022 року по дату прийняття судом рішення у цій справі, є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що у січні 2022 року позивач отримав допомогу на оздоровлення у розмірі 11  302,50 грн.
За умовами пункту 1 розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Враховуючи, що грошова допомога на оздоровлення виплачується один раз на рік, а в 2022 році позивач отримав таку грошову допомогу у розмірі 11  302,50 грн. (у січні), суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
З наданих відповідачем-2 доказів, позивачу у період з серпня 2022 року по вересень 2022 року було нараховано: у серпні 2022 року – 13  548,39 грн. (постанова № 168), у вересні – оклад (1  729, 00 грн.), оклад за військове звання (616, 00 грн.), надбавка за вислугу років (586, 25 грн.), надбавка за виконання ОВЗ (1 905,31 грн.), індексація (897, 26 грн.).
При цьому, позбавлення позивача грошової винагороди у серпні 2022 року та додаткової винагороди за постановою № 168 у серпні 2022 року та вересні 2022 року, є наслідком самовільного залишення позивачем військової частини.
Відповідно до поданого відповідачем-2 відзиву, відповідачем був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 489 від 31.08.2022 року, згідно з яким головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що вчинив дезертирство під час дії воєнного стану, з 31 серпня 2022 року знято з усіх видів забезпечення та припинено виплати.
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 501 від 06.09.2022 року головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що повернувся після самовільного залишення військової частини під час воєнного стану, зараховано з 05 вересня 2022 року на всі види забезпечення га поновлено виплати.
Судом встановлено, що в період з 31 серпня 2022 року по 04 вересня 2022 року позивач без поважних причин не знаходився на службі.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України “Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
При цьому, згідно з положеннями частини 2 статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту “г” частини другої, пункту “г” частини третьої, підпункту “д” пункту 1, підпункту “в” пункту 2 частини четвертої, підпунктів “е” пунктів 1 і 2, підпункту “в” пункту 3 частини п`ятої та підпункту “е” пункту 1, підпункту “д” пункту 2, підпункту “в” пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, з прийняттям 31.08.2022 оскаржуваного наказу, яким позивача визнано таким, що з 31.08.2022 самовільно залишив військову частину та знято з всіх видів забезпечення такої частини, військова служба позивача фактично призупинена.
Наказом від 06.09.2022 року головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта резерву взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що повернувся після самовільного залишення військової частини під час воєнного стану, зараховано з 05 вересня 2022 року на всі види забезпечення та поновлено виплати.
У відповідності до зазначених наказів та пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення позивачу не виплачується за час його відсутності на службі, тобто за 31.08.2022 та з 01. 09.2022 по 04.09.2022.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” (стаття 5 Дисциплінарного статуту).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.20 17 за №1503/31371 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:
- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;
- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції”, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з п. 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 року № 708 “Про результати службового розслідування” (мовою оригіналу) помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи – начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 врахувати факт самовільного залишення військової частини в період з 30.08.2022 по 05.09.2022 сержантом резерву взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 головним сержантом ОСОБА_1 та отримане ним дисциплінарне стягнення при нарахуванні грошового забезпечення, а саме: не виплачувати преміювання за вересень 2022 року, відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 та не виплачувати додаткову винагороду за вересень 2022 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року.
Відповідно до п.п 1 та 5 розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Враховуючи наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 року № 708 “Про результати службового розслідування” та той факт, що позивач з 31 серпня 2022 року по 04 вересня 2022 року не був на службі без поважних причин, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для виплати з серпня 2022 року по вересень 2022 року йому додаткової винагороди за постановою № 168 від 28.02.2023 року в розмірі 100 000,00 грн. та нарахування і виплату щомісячної премії та надбавки за особливості проходження служби.
Стосовно виплати за період з жовтня 2022 року по день винесення рішення окружним адміністративним судом, то суд зазначає наступне.
Аналіз приписів Постанови № 260 дає підстави для висновку про те, що нарахування та виплата усіх видів грошового забезпечення здійснюється військовою частиною (установою, організацією), на службі в якій перебуває військовослужбовець.
Судом встановлено, що позивач у період з травня 2021 року по вересень 2022 року був військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , оскільки перебував у списках цієї військової частини та знаходився на всіх видах її забезпечення.
В подальшому, його переведено до Військової частини НОМЕР_2 , на службу до якої позивач не був зарахований.
Судом встановлено, що у період з жовтня 2022 року, ОСОБА_1 не перебував у списках жодної військової частини, що виключає обов`язок та можливість військової частини (установи, організації), на службі в якій перебуває військовослужбовець, нарахування і виплати йому відповідного грошового забезпечення та додаткової винагороди за постановою № 168.
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди за постановою № 168 від 28.02.2023 року в розмірі 100 000,00 грн. та нарахування і виплати щомісячної премії та надбавки за особливості проходження служби.
Щодо вимог позивача про виплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку № 260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Таким чином, для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбачено обов`язок військовослужбовця звернутися до командира (начальника) з відповідним рапортом.
Однак, позивач звертаючись до суду з вимогою про виплату йому вказаної матеріальної допомоги, доказів свого звернення з відповідним рапортом до свого командира (начальника) не надав.
За викладених обставин, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог позивача про виплату йому грошової компенсації за невикористані відпустки, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у рік звільнення військовослужбовців, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Аналогічні умови передбачені пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, згідно з яким, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Таким чином, саме у разі звільнення з військової служби передбачено виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Як встановлено судом у цій справі, позивач наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 541 від 26.09.2023 року з 27 вересня 2022 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_2 .
Інших доказів того, що його було звільнено з військової служби суду не надано, отже підстави для виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні відпустки відсутні.
Щодо заявлених позовних вимог до Міністерства оброни України, слід зазначити наступне.                                                                                                                         Відповідно до пункту 3 розділу І Постанови № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;
накази про присвоєння військових звань;
грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
За приписами пункту 7 розділу І Постанови № 260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.
Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.
За час прийняття справ і посади військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, в межах строків, визначених чинним законодавством для прийняття та здавання справ і посади, виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
Таким чином, нарахування та виплата усіх видів грошового забезпечення здійснюється військовою частиною (установою, організацією), на службі в якій перебуває військовослужбовець.
За викладених обставин, позовні вимоги, заявлені до Міністерства оборони України є недоведеними і безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Позивач звернувся до суду з вимогами до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вчинити певні дії, але не заявив вимоги про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що суперечить приписами ст. 5 КАС України.
Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу представника позивача – Насонової Марини Сергіївни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 р. у справі № 200/978/23 - залишити без задоволення.                                                                                               
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 р. у справі № 200/978/23 - залишити без змін.                                                                                               
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року.       
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     А.В. Гайдар

                                                                                                               І.В. Сіваченко