Справа № 465/1504/22                        Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/1409/23                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 жовтня 2023 року м.Львів

Справа № 465/1504/22
Провадження № 22ц/811/1409/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , підписаної адвокатом Сєргєєвою О.І., на рішення Франківського районного суду м.Львова, ухвалене у м. Львові 15 березня 2023 року у складі судді Ванівського Ю.М., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири,-

встановив:
22 березня 2022 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири. В обґрунтування позову посилається на те, що вона (позивач) проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить їй на праві власності. 3 січня 2022 року її квартиру заливало гарячою водою. Залиття квартири відбулося з вини ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 . Вина відповідача у залитті квартири встановлена актом обстеження квартири від 12 січня 2022 року. Згідно цього акту у квартирі АДРЕСА_3 вирвало заглушку на самовільно встановленій рушникосушці з централізованим водопостачанням. Через неодноразове залиття квартира потребує поточного ремонту. Просить позов задовольнити та солідарно стягнути з відповідачів майнову шкоду, спричинену залиттям квартири у розмірі 140 049,82 грн., моральну шкоду у розмірі 40 000 грн., витрати на проведення судових експертиз у розмірі 9 500 грн., а також витрати на правову допомогу - 15 000 грн.
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 15 березня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, спричинену залиттям квартири, в розмірі 140 049 ,82 грн.; моральну шкоду, спричинену злиттям квартири, в розмірі 4 000 грн.; витрати на проведення судових експертиз в розмірі 9 500 грн.; витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . В апеляційній скарзі посилається на незаконність рішення суду. Вказує, що висновок експерта від 26 серпня 2022 року не є належним та допустимим доказом щодо визначення розміру заподіяних позивачу збитків у зв`язку з тим, що експертизу проведено після спливу тривалого часу від моменту подачі позовної заяви, внаслідок чого є сумніви, що висновок експерта має безпосереднє відношення до залиття, яке відбулося 3 січня 2022 року. Зазначає, що акт обстеження квартири позивача від 12 січня 2022 року, складений комісією ЛКП «Південне» Франківської районної адміністрації є недопустимим доказом та не може підтвердити факт залиття квартири позивача з боку відповідачів, оскільки він сформований всупереч п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року та додатку №4. При складанні акту присутність зацікавлених осіб від потерпілої і винної сторін обов`язкова. Вказує, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили заподіяння їй збитків у заявленому розмірі. Просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 березня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.
7 липня 2023 року представником позивача ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
12 вересня 2023 року представником ОСОБА_5 подано до суду апеляційної інстанції клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цього клопотання з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі про стягнення майнової шкоди у розмірі 140 049,82 грн., моральної шкоди - 40 000 грн., витрат на проведення судових експертиз - 9 500 грн., а також витрат на правову допомогу - 15 000 грн., тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд апеляційним судом даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 367 ЦПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК).
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК).
Враховуючи наведені вище норми ст. 367 ЦПК України, якою встановлено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, й те, що відповідно до ст. 43 цього Кодексу учасник справи має право подати до суду письмові пояснення в межах доводів апеляційної скарги та щодо вимог, заявлених у суді першої інстанції, - підстав визначення іншого порядку розгляду даної справи, ніж той, який передбачений ч.1 ст. 369 ЦПК України немає.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_4 від 12 січня 2022 року 3 січня 2022 року о 9 годині у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку вирвало заглушку на самовільно встановленій рушникосушці у ванній кімнаті, яку відповідачі самостійно змінили, до повторного виїзду аварійної служби Франківського району. Внаслідок цього у квартирі позивача залито стелю, стіни кухні, стіни та стелю кімнат, стелю і стіни коридору, паркет.
Згідно реєстраційного посвідчення Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки Серії КММ №076131 квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_6 , придбана нею на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2002 року.
Відповідно до свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_1 , актовий запис №2231, ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 21 жовтня 2000 року.
Згідно із ст. 368 ЦК України, 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Квартира відповідачів знаходиться на два поверхи вище квартири позивача.

Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 318, 322 цього Кодексу, власність зобов`язує і власник несе відповідальність за майно, що йому належить.

Згідно із ст.323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна несе його власник.

Відповідно до ст. 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Згідно із додатком 4 до цих Правил встановлено форму такого акту. Факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана майнова шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення.
В актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».
Факт залиття квартири, характер та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтована вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.
Згідно із ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 6.18 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, власники житлових будинків та квартир зобов`язані здійснювати своєчасне проведення їх ремонту, забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами.
Згідно із постановою Верховного Суду від 27 грудня 2019 року по справі № 686/11256/16-ц, (провадження № 61-28098св18), акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.
Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття, має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідач посилається на те, що акт обстеження квартири є недопустимим доказом. 
Суд першої інстанції вірно зазначив у своєму рішенні, що невідповідність акта про залиття квартири передбаченій законодавством формі саме по собі не може позбавляти особу, майну якої завдано шкоду залиттям, на захист порушеного права, за умови наявності інших доказів, які підтверджують цю обставину.
Згідно висновку експерта №08/08-22 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 26 серпня 2022 року вартість відновлювального ремонту, необхідного для ліквідації наслідків залиття квартири АДРЕСА_4 , становить 124 075, 00 грн.
Відповідно до висновку №2408/22 експертної товарознавчої експертизи від 1 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження від залиття речей, що знаходяться в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведення експертизи складає 15 974,82 грн.
Згідно висновку експерта №17-Е від 15 березня 2022 року, за результатами проведення інженерно-технічного експертного дослідження за заявою ОСОБА_8 від 12 січня 2022 року, причиною руйнування заглушки рушникосушки, внаслідок якої сталося залиття квартири АДРЕСА_5 , є інтенсивна корозія сталевої основи заглушки, зумовлена недостатньою щільністю нікелевого шару і недостатньою чистотою обробки поверхні витків різьби, на які наносилось покриття.
Суд прийшов до висновку, що залиття відбулося з квартири відповідачів, причиною залиття є недбале відношення власників до сантехнічного обладнання в межах квартири.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно із ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Вказані положення унормовують загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі №668/10548/15-ц цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У постанові Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до ст. 322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.
Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, та п. 5.1 наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 червня 2006 року, утримання та ремонт (своєчасна заміна) внутрішньоквартирних мереж опалення та теплопостачання є обов`язком власника квартири.
Обов`язок по утриманню у належному стані санітарно-технічних приладів, що знаходяться у квартирі, покладено на власника квартири.
З урахуванням вимог ст.ст. 60,70 СК України та ст. 368 ЦК України, виходячи з презумпції спільності права власності відповідачів, які є подружжям, суд прийшов до висновку про солідарне стягнення із них спричиненої позивачу шкоди, яка доведена належними та допустимими доказами.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 140 049,82 грн. майнової шкоди.
Позивач звернулася з вимогою про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що діями відповідачів їй завдана моральна шкода, що виразилась у безсонні через пошкодження належної їй квартири, меблів, що там знаходяться, відмови позивачів відшкодувати збитки.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачу також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях внаслідок пошкодження її майна, незручностей, пов`язаних з необхідністю проведення ремонту квартири, що вимагають від позивача додаткових зусиль для захисту свого права та відновлення пошкодженого житла, порушення звичайного способу життя позивача.
З урахуванням тяжкості та характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, а також принципів розумності і справедливості, суд вірно визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 4 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів. 

З висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та відповідають встановленим обставинам, не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування рішення суду в частині вирішення спору відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із розподілом судових витрат, проведеним судом першої інстанції.

Оскаржуваним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судових експертиз в розмірі 9 500 грн.; витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн.

Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув та зробив помилковий висновок про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат, а також не провів розподілу судових витрат щодо судового збору в розмірі 1 302 грн., сплаченого позивачем при зверненні з цим позовом.

Керуючись: ст. ст.133,141, 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 15 березня 2023 року щодо розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати по 9 401 (дев`ять тисяч чотириста одній) грн. з кожного відповідача (витрати на проведення судових експертиз в розмірі 9 500 грн. (по 4 750 грн.) з кожного відповідача; витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000 грн. (по 4 000 грн.) з кожного відповідача; 1 302 грн. судового збору (по 651 грн.) грн. з кожного відповідача).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково).

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 9 жовтня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк