ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року
м. Київ

cправа № 916/2319/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова  Є.  В.,
секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Одесбуд» і Одеської міської ради
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 (колегія суддів: Принцевська  Н.  М. - головуючий, Діброва  Г.  І., Ярош  А.  І.) та рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 (суддя Литвинова  В.  В.)
за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави
до: 1)  Одеської міської ради;
2)  Товариства з додатковою відповідальністю «Виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Одесбуд»,
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку,
за участю:
відповідача-2: Танасійчук Г.М. (самопредставництво)
прокурора: Круш Т.О. (посвідчення),
ВСТАНОВИВ:
1          Короткий зміст позовних вимог
1.1          Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси (далі - прокурор), звернувшись з позовом в інтересах держави до Одеської міської ради (далі - Рада; відповідач  1) та Товариства з додатковою відповідальністю «Виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Одесбуд» (далі - ТДВ «Одесбуд»; Товариство; відповідач  2), просив: визнати незаконним та скасувати рішення Ради від 06.06.2018 №  3439-VII «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3800  га, присвоєння адреси: місто Одеса, вул.  Пестеля 35, та надання її в оренду Товариству з додатковою відповідальністю «Виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Одесбуд» (далі - Рішення від 06.06.2018); визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 0,3800  га за адресою: м.  Одеса вул.  Пестеля  35, кадастровий номер 5110137300:08:006:0010 (далі - Земельна ділянка), укладений 29.08.2018 між Радою та ТДВ «Одесбуд», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.  Ю. та зареєстрований в реєстрі за №  2154 (далі - Договір оренди); зобов`язати ТДВ «Одесбуд» повернути територіальній громаді міста Одеси Земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому Товариство одержало її в оренду.
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимог статей 124, 134 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) без проведення земельних торгів спірна земельна ділянка передана у користування Товариству для будівництва багатоповерхового житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, а не для обслуговування належних йому на праві власності будівель та споруд. При цьому прокурор, звертаючись до суду з позовом, зауважив, що самою Радою допущено вказане порушення і остання є відповідачем у справі, у зв`язку з чим з метою захисту інтересів громади вбачаються підстави для звернення прокурора з позовом у цій справі.
2          Короткий зміст судових рішень
2.1          Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.12.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023, позов задоволено повністю.
2.2          Судові рішення мотивовані тим, що: Рішення від 06.06.2018 суперечить вимогам законодавства, а тому відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підлягає визнанню незаконним і скасуванню; враховуючи, що на підставі незаконного рішення між відповідачами укладено Договір оренди, зазначений договір підлягає визнанню недійсним як похідний правочин від оскаржуваного рішення, а також у зв`язку з його невідповідністю закону. Також, за висновком судів, обґрунтованою є вимога про повернення Земельної ділянки територіальній громаді міста Одеси.
3          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі Рада просить скасувати вищевказані судові рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити.
3.2          В обґрунтування касаційної скарги відповідач  1 посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.
3.3          Товариство у касаційній скарзі (у новій редакції) також просить судові рішення скасувати, ухваливши нове про відмову в позові.
3.4          Заявники касаційних скарг вважають, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду.
3.5          Також і Рада, і Товариство вважають, що необхідно сформувати висновок Верховного Суду щодо застосування положень абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗК України у правовідносинах щодо надання особі, яка має право на отримання земельної ділянки для експлуатації належного їй нерухомого майна, тієї ж земельної ділянки для нового будівництва з подальшим знесенням належних їй будівель.
3.6          Крім того, за твердженням відповідачів, судом встановлено обставини щодо відсутності об`єктів нерухомості на земельній ділянці на підставі недопустимих доказів, які не можуть підтверджувати та засвідчувати такі факти, що є підставою для скасування судового рішення відповідного до пункту 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
3.7          Прокурор у відзивах на касаційні скарги заперечує викладені в них доводи і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення.
3.8          У даній справі Товариство не заявляло про відшкодування компенсації за понесені ним витрати у разі задоволення позову у даній справі.
4          Мотивувальна частина
4.1          Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2016, додаткового договору від 01.08.2016 №  1706, Товариство набуло право власності на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Пестеля, будинок 35, які складалися з нежилих приміщень під літ. «А», «Б», складів під літ. «З», огорожі №  1-5, мостіння І, загальною площею 394,3  м^2. Усі ці об`єкти розташовані на одному поверсі.
4.2          На підставі клопотання відповідача 1 від 04.08.2016 №  23/109 рішенням Ради від 08.02.2017 №  1674-УІІ надано дозвіл Товариству на розробку проєкта землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3800  га, за адресою: місто Одеса, вулиця Промислова кут вулиці Пестеля, для будівництва 2-хсекційного 16-типоверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгівельними та офісними приміщеннями та підземного паркінгу (буд.  №  15; далі - Будинок).
4.3          На замовлення Товариства ПП «ТЕРРА ІНЖИНІРИНГ» 27.02.2017 розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству для будівництва Будинку та подано на затвердження до Ради.
4.4          За результатами розгляду Радою вказаного проєкта Рішенням від 06.06.2018 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення Земельної ділянки (категорія земель - землі житлової та громадської забудови), присвоєно вказаній земельній ділянці адресу: місто Одеса, вулиця Пестеля, 35, а також надано Товариству Земельну ділянку в оренду на 5 років із цільовим призначенням В.02.10 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, вид використання земельної ділянки - для будівництва Будинку.
4.5          Суди встановили, що Земельну ділянку сформовано як окремий об`єкт прав 12.03.2018, про що до Державного земельного кадастру внесено відповідні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:08:006:0010.
4.6          На підставі Рішення від 06.06.2018 між Радою та Товариством укладено Договір оренди, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,3800  га, у тому числі: землі, зайняті поточним будівництвом та відведені під будівництво (будівництво не розпочато) - 0,3410  га; землі під житловою забудовою - 0,0390  га (пункт 2.1).
4.7          Відомості про право оренди земельної ділянки внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.08.2018 (рішення про державну реєстрацію прав №42761856 від 30.08.2018).
4.8          За таких обставин прокурор, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка була передана Радою в оренду Товариству всупереч вимог статей 124, 134 ЗК України без проведення земельних торгів, звернувся з позовом у цій справі.
4.9          На переконання прокурора, саме Радою допущено порушення вимог закону під час надання в оренду земельної ділянки комунальної власності у позаконкурентний спосіб.
4.10          При цьому суди встановили, що Окружною прокуратурою на адресу Ради 16.08.2022 спрямовано лист №  51-4943вих-22 щодо виявлених порушень, проте відповідь на цей лист Радою не надано, що свідчить про відсутність вжитих заходів з метою відновлення стану порушення інтересів територіальної громади.
4.11          Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.12          Рада і Товариство в касаційних скаргах підставою касаційного оскарження визначили, зокрема, пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в такому випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
4.13          Скаржники вважають, що необхідно сформувати висновок Верховного Суду щодо застосування положень абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗК України у правовідносинах щодо надання особі, яка має право на отримання земельної ділянки для експлуатації належного їй нерухомого майна, тієї ж земельної ділянки для нового будівництва з подальшим знесенням належних їй будівель.
4.14          Перевіривши та надавши оцінку наведеним доводам відповідачів, Верховний Суд зазначає таке.
4.15          У справі №  922/443/20 предметом розгляду були вимоги про визнання незаконними та скасування пунктів додатків до рішень, обґрунтовані тим, що Харківська міська рада прийняла протиправні рішення щодо надання в користування ТОВ «Бротей» земельної ділянки під будівництво житлового комплексу без проведення земельного аукціону та площею, яка значно перевищує площу, необхідну для обслуговування нерухомості ТОВ «Бротей». У наведеній справі суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, позовні вимоги задовольнив, констатувавши порушення Харківською міською радою порядку відведення земельної ділянки комунальної власності внаслідок передачі її в користування ТОВ «Бротей» під нове будівництво без проведення земельного аукціону, тоді як поза конкурсом останній міг отримати земельну ділянку виключно для експлуатації та обслуговування нерухомого майна.
4.16          У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.08.2021 у вказаній справі зі спору, що виник у подібних правовідносинах, сформульовано такий правовий висновок щодо питання застосування статей 124, 134 ЗК України.
4.17          «Виходячи із системного аналізу положень частини 2 статті 124 і абзацу 2 частини 2 статті 134 ЗК України незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування з метою обслуговування та експлуатації виключно існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання. Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів. Верховний Суд звертається до власних правових висновків у постановах від 30.03.2021 у справі №  922/1323/20, від 01.04.2021 у справі №  910/10500/19».
4.18          Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
4.19          За встановленими у справі обставинами Товариство при зверненні до Ради визначило свій майновий інтерес у отриманні конкретної земельної ділянки саме для будівництва 2-хсекційного 16-типоверхового житлового будинку.
4.20          Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що у даному випадку формування Земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:08:006:0010, визначення її площі та державна реєстрація здійснювались на підставі заяви ТДВ «Одесбуд» та за проєктом землеустрою, розробленим і затвердженим на підставі рішення Ради, за яким відведення земельної ділянки здійснювалось не для мети, що пов`язана з розміщенням об`єктів нерухомого майна, а для будівництва нового об`єкта нерухомості - 2-хсекційного 16-типоверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними та офісними приміщеннями та підземного паркінгу.
4.21          Отже, доводи, викладені у касаційних скаргах, про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не підтвердилися, у зв`язку із чим такі доводи не можуть бути покладені в основу мотивів для задоволення касаційних скарг і скасування судових рішень.
4.22          Крім того Суд зазначає, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частини 1, 2 статті 228 ЦК України).
4.23          Оскільки спірний Договір оренди за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини 2 статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір згідно з частинами 1 та 2 статті 228 ЦК України є нікчемним (близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №  688/2908/16-ц та від 20.07.2022 зі справи №  923/196/20).
4.24          За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).
4.25          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні за змістом висновки викладено у постановах від 05.06.2018 у справі №  338/180/17, від 11.09.2018 у справі №  905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №  569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №  487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №  145/2047/16-ц).
4.26          Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №  463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі №  916/3156/17).
4.27          Отже, у разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а з вимогою про застосування наслідків недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.
4.28          Враховуючи викладене, у задоволенні вимоги про визнання недійсним спірного Договору оренди слід відмовити, оскільки цей договір є нікчемним і не потребує визнання судом недійсним за відповідною позовною вимогою.
4.29          Водночас Рішення Ради від 06.06.2018 про передачу спірної земельної ділянки в оренду вже було реалізоване та вичерпало дію укладенням відповідного Договору оренди. З огляду на зазначене, оспорювання вказаного Рішення Ради не призведе до захисту інтересів держави і повернення земельної ділянки територіальній громаді. Тому в задоволенні цих вимог суди мали відмовити. Для ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах достатньо повернути спірну земельну ділянку її власникові.
4.30          Разом з тим Суд погоджується із доводами прокурора про те, що отримання Товариством у користування земельної ділянки відбулося з порушенням ним принципу добросовісності.
4.31          Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
4.32          З урахуванням установлених обставин та з огляду на положення законодавства суди попередніх інстанцій дійшли цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині повернення земельної ділянки.
4.33          Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
4.34          Згідно з висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 у справі №  607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом усунення перешкод у користуванні цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
4.35          За таких обставин колегія суддів відхиляє посилання Ради на правові позиції Верховного Суду щодо перебігу позовної давності.
4.36          Доводи Ради про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними.
4.37          Так, Рада у касаційній скарзі посилається на те, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №  912/2385/18, від 26.06.2019 у справі №  587/430/16-ц, від 27.01.2021 у справі №  917/341/19, від 02.02.2021 у справі №  922/1795/19, від 07.04.2021 у справі №  917/273/20 та від 25.05.2021 у справі №  916/3638/20.
4.38          Спростовуючи вказані доводи скаржника слід зазначити, що суд апеляційної інстанції у своїй постанові вказав, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.09.2022 у справі №  483/448/20 визначила, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник.
4.39          Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі №  755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
4.40          Отже, судом апеляційної інстанції було враховано саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що виключає правові підстави для задоволення касаційної скарги з наведених нею мотивів щодо неправильного застосування положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
4.41          Доводи скаржників (пункт 3.6 цієї постанови) про те, що судом встановлено обставини щодо відсутності об`єктів нерухомості на земельній ділянці на підставі недопустимих доказів (відомостей з інтернет-сайту «Google maps» і «Google Earth Pro») не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у пунктах 4.14 - 4.20 цієї постанови, оскільки відведення земельної ділянки здійснювалось не для мети, що пов`язана з розміщенням об`єктів нерухомого майна, а для будівництва нового об`єкта нерухомості - 2-хсекційного 16-типоверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними та офісними приміщеннями та підземного паркінгу, у зв`язку із чим за висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.08.2021 у справі №  922/443/20 така передача земельної ділянки має здійснюватися на конкурентних засадах.
4.42          Посилання Товариства у касаційній скарзі, як на виключну підставу оскарження судових рішень на постанови Верховного Суду щодо застосування статті 349 ЦК України у контексті припинення права власності на знищене нерухоме майно, є безпідставним, оскільки ці постанови не є релевантними до правовідносин, які виникли у справі, що переглядається.
4.43          Відповідно до частини 1 статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
4.44          За таких обставин касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові рішення попередніх судових інстанцій в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Ради і визнання недійсним Договору оренди підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цій частині.
4.45          З огляду на викладене в іншій частині спору оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.
4.46          Відповідно до положень частини 9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю незалежно від результатів вирішення спору.
4.47          Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, судові витрати, пов`язані з розглядом касаційних скарг, належить покласти на відповідачів.
Керуючись статтями 240, 300, 308, 311, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Одесбуд» і Одеської міської ради задовольнити частково.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 у справі №  916/2319/22 в частині задоволення позовних вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 06.06.2018 №  3439-VII і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 29.08.2018, укладеного між Одеською міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Виробниче будівельно-монтажне об`єднання «Одесбуд», скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.
У задоволенні позову у цій частині відмовити.
В іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г.  М. Мачульський

Судді                                                                                                    Л.  І. Рогач

Є.  В. Краснов