ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 362/1756/20
провадження № 51-3328км23
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
представника потерпілої              ОСОБА_6 ,
захисника                                          ОСОБА_7 ,
особи, щодо якої 
закрито кримінальне
провадження                                    ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12019110140001706 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК України),
Короткий зміст оскаржених судових рішень 
Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 23 листопада 2022 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та закрив кримінальне провадження № 12019110140001706 від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України.
Представник потерпілої, не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, оскаржила її до суду апеляційної інстанції.
11 квітня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишено без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої - без задоволення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом вибуху та у придбанні й носінні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілої, не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Свої вимоги мотивує тим, що:
-  закриваючи на підставі п. 10 ч. 1  ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 263  КК України, суд першої інтенції не врахував того, що інкримінований злочин за ч. 2 ст. 194 КК України є також злочином проти життя і здоров`я особи;
-  судом першої інстанції порушені права потерпілої, передбачені КПК України, оскільки цей суд не повідомив належним чином ні потерпілу, ні її представника про проведення судового засідання та не з`ясував їх думку щодо клопотання  захисника про закриття кримінального провадження.
Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів її апеляційної скарги та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник потерпілої підтримала подану касаційну скаргу,  підтримав касаційну скаргу і прокурора, а захисник та ОСОБА_8 заперечували проти її задоволення.
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла наступних висновків.
Щодо доводів представника потерпілої про незаконність застосування судами положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Як слідує з матеріалів провадження за результатами судового розгляду ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року кримінальне провадження №  12019110140001706 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.
Обґрунтовуючи рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, міськрайонним судом зазначено, що відповідно до матеріалів цього провадження  відомості про вчинення кримінальних правопорушень внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування № 12019110140001706 від 18 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
В рамках кримінального провадження ОСОБА_8 19 грудня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні  злочину.
Строк досудового розслідування було продовжено до 19 березня 2020 року.
17 березня 2020 року обвинувальний акт складено, підписано слідчим та затверджено, цього ж дня вручена його копія під розписку підозрюваному. Разом з тим обвинувальний акт у кримінальному провадженні №  120191101400017 був направлений до міськрайонного суду та отриманий ним 26 березня 2020 року, тобто поза межами строку, визначеного ст. 219 КПК України.
Апеляційний суд ухвалою від 11 квітня 2023 року вказане рішення суду першої інстанції залишив без змін, та, на думку колегії суддів, належним чином перевірив доводи апеляційної скарги представника потерпілої.
Залишаючи апеляційну скаргу представника потерпілої без задоволення, зокрема, зазначив, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України, хоч і містить додатковий об`єкт посягання «життя та  здоров`я особи», однак згідно пред`явленого обвинувачення у даному випадку такого додаткового об`єкта посягання не було.
Колегія суддів погоджується з такими рішення судів попередніх інстанцій та зазначає наступне.
У касаційній скарзі не оспорюється те, що обвинувальний акт був направлений до суду першої інстанції поза межами строку досудового розслідування, встановлений ст. 219 КПК України. 
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 лютого 2023 року (справа № 932/8842/20, провадження № 51-5954 кмо 21), зазначене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК України, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та  здоров`я особи.
При вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст. 12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи.
Якщо з огляду на приписи ст. 12 КК України та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».
Із матеріалів провадження, зокрема обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 та ч. 1 ст. 263  КК України, тобто в умисному пошкодженні чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом вибуху та у придбанні та носінні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу. 
Частина 2 ст. 194 КК України передбачає умисне знищення або пошкодження майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.
Безпосереднім об`єктом цього злочину є відносини власності з належності матеріальних благ (при знищенні майна) і використання матеріальних благ (при пошкодженні майна). Додатковим об`єктом умисного знищення чи пошкодження чужого майна є життя і здоров`я людини.
Дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 194 КК України були кваліфікованї як вчинення умисного пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, вчинене шляхом вибуху.
Хоча вчинення злочину шляхом вибуху є загальнонебезпечним способом, як про це  наголошує представник потерпілої, проте в даному випадку слід виходити з інкримінованих особі фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.
За інкримінованих в обвинувальному акті фактичних обставин, дії   ОСОБА_8 не становили небезпеки для життя і здоров`я особи (людей) та не спричинили наслідки у виді заподіяння  шкоди життю та здоров`ю людини.
Вищезазначене свідчить про те, що протиправними діями ОСОБА_8 , кваліфікованими як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, фактичного посягання на додатковий об`єкт не інкримінувалось.
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що вчинене ОСОБА_8 злочинне діяння, кваліфіковане як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України та інкриміновані йому фактичні обставини викладені в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні не охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи», є правильним та узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що для правильного вирішення питання про те, чи охоплюється інкриміноване правопорушення поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи», важливе значення має дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК України щодо всебічного встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та дотримання вимог ст. 291 КПК України при викладені встановлених фактичних обставин при складанні обвинувального акта.
Щодо тверджень представника потерпілої про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового розгляду.
У касаційній скарзі представник потерпілої стверджує, що суд першої інстанцій в порушення норм кримінального процесуального закону належним чином не повідомив представника та потерпілу  про час розгляду справи та за відсутності потерпілої та її представника розглянув клопотання захисника обвинуваченого та виніс ухвалу про закриття кримінального провадження, не з`ясувавши думку потерпілої та її представника.
Вказані доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Так, на думку колегії суддів, апеляційний суд слушно зазначив, що з часу надходження обвинувального акта в кримінальному провадженні № 12019110140001706 щодо ОСОБА_8 - 26 березня 2020 року до часу фактичного розгляду - 23 листопада 2022 року минуло більш ніж два роки. До того ж міськрайонний суд вживав всіх можливих заходів для призначення та проведення підготовчого судового розгляду та на кожне судове засідання повідомляв як сторони обвинувачення, захисту, так і потерпілу і її представника. Крім того, в матеріалах цього провадження наявні судові повістки, які направлялися потерпілій ОСОБА_9 за місцем її проживання й її представнику - ОСОБА_6 . Проте, всі повістки, направлені поштовим відправленням на адресу потерпілої поверталися з причинною повернення: остання за адресою листування не проживає. При цьому матеріали провадження не містять даних про інформування потерпілою суд першої інстанції  про зміну свого місця проживання. Відсутні в матеріалах провадження і дані про надання такої інформації суду її представником.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на зазначену потерпілою адресу її місця проживання також неодноразово направлялися  рекомендовані повідомлення судом касаційної інстанції, проте всі поверталися з зазначенням причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою, адресат відмовився приймати поштове відправлення та за закінченням терміну зберігання. Тому суд касаційної інстанції був вимушений повідомити потерпілу ОСОБА_9 про дату касаційного розгляду матеріалів цього кримінального провадження через засоби мобільного зв`язку її представника - адвоката ОСОБА_6 , яка, в свою чергу, також не повідомила суд про зміну адреси проживання потерпілої.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що представником потерпілої було подано заяву про здійснення підготовчого судового розгляду у її відсутність, а в подальшому заявлено про участь в режимі відеоконференцзв`язку. Про підготовче судове засідання, призначене на 23 листопада 2022 року,  сторони кримінального провадження були повідомленні шляхом телефонограми - 17 листопада 2022 року. У судове засідання, 23 листопада 2022 року, потерпіла сторона повторно не з`явилась, тому судом було поставлено на обговорювання питання про можливість здійснення підготовчого судового розгляду у відсутність потерпілої та її представника. Крім того, судом ураховано те, що потерпілою не подавались заперечення проти проведення у її відсутність підготовчого судового засідання та було подано цивільний позов.
Таким чином, на думку колегії суддів, судом було вжито всіх можливих заходів щодо виклику потерпілої та її представника у судове засідання, а тому доводи представника потерпілої про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону є неспроможними.
Перевіркою матеріалів провадження, колегією суддів встановлено, що апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження в межах, визначених ст. 404 КПК України, у порядку, встановленому ст. 405 цього Кодексу, належним чином розглянув доводи, викладені у  апеляційній скарзі представника потерпілої, які аналогічні доводам у його касаційній скарзі, дав на них вичерпні відповіді і з цих питань умотивовано відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши переконливі аргументи, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до  ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення, у разі відсутності підстав передбачених  ст. 438 КПК України для його скасування або зміни.
Кримінальне провадження №  12019110140001706 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування закрито вірно.
Порушень застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено.
З урахуванням викладеного, касаційну скаргу представника потерпілої слід залишити без задоволення, а судові рішення- без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12019110140001706 щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника потерпілої  ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є  остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                             ОСОБА_3