КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 753/17757/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/14242/23
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В. 
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 28 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Поливач Л.Д., Верланова С.М. 
                  секретар - Ольшевський П.М., Черняк Д.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Києві цивільну справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування запису про право власності, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4   на рішення Дарницького районного суду м. Києва від  05 травня 2021  року, 
 
встановив:
у  вересні 2019  року позивачі  звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25.11.2015 15:59:00, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») права власності на квартиру, розташовану за адресою:  АДРЕСА_1 .
15 жовтня 2020 року позивачі подали заяву про зміну предмету позову, в якій просили залучити до участі у справі у якості співвідповідача Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк») та в якості третьої особи ОСОБА_3 та заявили до усіх трьох відповідачів вимогу про визнання незаконним та скасування запису про право власності №1221629 про проведену державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект».
Рішенням  Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року  рішення було залишено без змін.
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року було скасовано в частині позовних вимог до АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Дарницького районного суду від 21 червня 2022 року в частині позовних вимог до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. було змінено з викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
Позивач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представником позивачів - ОСОБА_4 було подано клопотання про залучення ОСОБА_1 в якості правонаступника ОСОБА_5 , яка є єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, аміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року було  залучено ОСОБА_1 в якості правонаступника  померлої ОСОБА_5 . 
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивачів та відповідачів, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували, що  вони є співвласниками по 1/3 частині квартири  АДРЕСА_2 ,  яка була передана 19.02.2008  за договором №77434 в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за двома кредитними договорами від 19.02.2008. Банк у порушення вимог статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та пункту 5.2.1. Договору іпотеки передав оригінал договору іпотеки ТОВ «Кей-Колект», яке в свою чергу здійснило оформлення права власності без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та без повідомлення про порушення основного зобов`язання, що передбачено ч. 1  ст. 35 Закону України «Про іпотеку». 25.11.2015 приватний нотаріус Кобелєва А.М. незаконно, за відсутності доказів надіслання позивачам письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», чим позбавила позивачів права власності на нерухоме майно. Оскаржуване рішення прийняте нотаріусом з порушенням Конституції України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки станом на день здійснення реєстрації повноваження щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно на підставі договорів іпотеки належали лише державним реєстраторам Міністерства юстиції України.
Рішенням  Дарницького районного суду м. Києва   від  05 травня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скасування оспорюваного запису про право власності не захистить і не відновить порушене право позивачів з огляду на обраний ними неефективний спосіб захисту порушеного права. 
Такий висновок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він зроблений з неправильним застосування  норм матеріального права.
Як видно з матеріалів справи, 19.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №113004760000 та Договір про надання споживчого кредиту №11300826000. 19.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк»  (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (іпотекодавці) укладено договір іпотеки № 77434, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., зареєстровано в реєстрі за №408, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 . 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-колект» було укладено Договір факторингу, за яким усі права вимоги, в тому числі виконання боржниками зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту. Того ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-колект» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки.
21.07.2020 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав заяву про зміну предмета і підстав позову, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення  про державну реєстрацію  права власності (з відкриттям розділу), індексний номер 2647780 від 25.11.2015, внесене приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М.  за ТОВ «Кей-Колект». Оскільки  право власності на вказану квартиру перейшло на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2020 до ОСОБА_3 , позивачі просили витребувати квартиру у останнього власника.
12.10.2020 представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було подано заяву про зміну предмету позову, в якій було вказано відповідачів:  ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект», приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М., третя особа: ОСОБА_3 та заявлено позовну вимогу визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей-Колект». 
 Представник позивачів вважав, що суд безпідставно залишив без розгляду заяву про зміну предмета і підстав позову від 21.07.2020, оскільки в судовому засіданні 28.09.2020 представнику позивачів було надано 15-денний строк для подання кредитного договору та належним чином оформленої заяви про зміну предмета позову. 
05.05.2021 представник ТОВ «Кей-Колект» - Прохоров І.Р. подав заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позовну заяву було подано до суду 10.09.2019, а зареєстровано за товариством право власності на квартиру 25.11.2015.
В пункті 4.5.3 Договору іпотеки сторони досягли згоди щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань, є необґрунтованим, оскільки в статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 01.10.2007)  було закріплено наступне - іпотекодержатель може задовольнити  забезпечену  іпотекою  вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір  про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності  на  предмет  іпотеки в рахунок виконання  основного  зобов`язання,  є  правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно,  що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права  власності  іпотекодержателя  на нерухоме  майно,  що  є  предметом  іпотеки,  може  бути оскаржено іпотекодавцем у суді. 
Іпотекодержатель набуває  предмет  іпотеки  у  власність   за вартістю,  визначеною  на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У  разі  набуття права власності  на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю  перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених  іпотекою  вимог іпотекодержателя. 
Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим  майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування.  Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки,  набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.
Після внесення відповідно до Закону №800-VI від 25.12.2008   ч. 1 вказаної статті була викладена в наступній редакції - іпотекодержатель може задовольнити  забезпечену  іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою  для  реєстрації  права  власності  іпотекодержателя  на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог  іпотекодержателя  або  відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на  предмет  іпотеки  в  рахунок виконання основного зобов`язання.
В ч. 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В даній справі  у договорі іпотеки сторони передбачили іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з двома визначеними частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням положень  статей 36, 37 та 38 Закону України «Про іпотеку», враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), які, визначаючи його умови, сторони реалізували принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи,  19.02.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» (банк) та  ОСОБА_1  (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №11300476000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 97 000 доларів США на строк до 19.02.2018.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором та ще одним кредитним договором від цієї ж дати за №11300826000, 19.02.2008 між банком, як іпотекодержателем, з однієї сторони, та  ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 ,  як іпотекодавцями, з іншої сторони, укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки №77434, запис у реєстрі №408, за умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру, розташовану за адресою:  АДРЕСА_1 .
13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк», як правонаступник АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу і договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, предметами яких є, зокрема, передача банком товариству усіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з позивачами.
На підставі вищевказаних договорів, у відповідності з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя у зобов`язаннях, що виникли з кредитного договору та договору іпотеки, укладеними з позивачами.
У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у встановлені договором терміни, в 2014 році ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (цивільна справа №753/20272/14-ц). Заочним рішенням від 12 лютого 2015 року про задоволення позову ТОВ «Кей-Колект» в повному обсязі, яким солідарно стягнув із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 01.12.2013, в загальному розмірі 1 623 280,41 грн., що еквівалентно 125 340,16 доларів США.
Приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М., як державним реєстратором 25 листопада 2015 року було здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25.11.2015 15:59:00, номер запису про право власності: 12216299). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 20.02.2018 №114649087, підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки №408 від 19.02.2008.
У пункті 5.2.1. розділу 5 вищевказаного Договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Зокрема, Розділ 5 договору іпотеки має назву «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» і викладений у такій редакції:
«5.1. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
5.2. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступним способів звернення стягнення на предмет іпотеки:
5.2.1. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
5.3. Позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки».
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя між банком та/або ТОВ «Кей-Колект» і позивачами не укладався. Перехід права власності до іпотекодержателя був здійснений на підставі державної реєстрації.
18 лютого 2020 року ТОВ «Кей-Колект» за договором купівлі-продажу відчужило вказану квартиру ОСОБА_3 . 
За статтею 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №520/13067/17) міститься правовий висновок, згідно якого спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права  на нерухоме майно має розглядатись як спір,  пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
В ст.  2  та ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодавство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено  неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.  У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020  на час звернення з позовом у цій справі), було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію до Державного реєстру  вноситься запис про скасування  державної реєстрації. Законом України від 05 грудня 2019 року №340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020  статтю 26 цього Закону було викладено в новій редакції.  Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення  чи у випадку, передбаченому пп. «а» пункту 2 частини 6 статті 37 Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації,  державний реєстратор або посадова  особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію  набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього закону. 
 У зв`язку із викладенням статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду  в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2021 року (справа №914/1201/19).
В ході апеляційного провадження відповідач - ТОВ «Кей-Колект» надав до справи письмові пояснення, в яких зазначив, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у справі №753/14125/22 за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3   треті особи: ТОВ «Кей-Колект», ПУТ «УкрСиббанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, було задоволено позов та витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . Вказане рішення було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року. Відповідач вважав, що вказаним рішенням було відновлено порушене право позивачів та припинено дію  оскаржуваних реєстраційних дій.
Посилання на вказане рішення суду, яким було витребувано на користь позивачів квартиру, зазначене в поясненнях відповідача, також не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. 
В ході розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ «Кей-Колект» - Прохоров І.Р. подав заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що з дати вчинення запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект» 25.11.2015 до  звернення позивачів до суду - 10.09.2019 минуло більше 3 років.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки   (стаття 257 ЦК України).
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як видно з матеріалів справи, у відповіді на відзив на позовну заяву представник позивачів - ОСОБА_4 вказував, що  отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна 20.02.2018 (а/с 221 т. 1). Того ж дня представник позивачів подав заяву до Міністерства юстиції України з приводу проведеної приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект». До суду  дана позовна  заява була направлена поштою 06.09.2019. Посилання  представника відповідача про те, що позивачам було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет  іпотеки  20.02.2015, не може бути доказом того, що позивачі дізнались про проведену державну реєстрацію 25.11.2015.
Також позивачам по справі не було відомо про ухвалення заочного рішення Дарницьким районним судом м. Києва 05 липня 2017 року по справі за позовом ТОВ «Кей-Колект»  до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення та рішення Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року. Ухвалою Верховного Суду в складі судді Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року було поновлено представнику ОСОБА_5 - ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, слід скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог, заявлених до АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».  Разом з тим, вірним буде викласти резолютивну частину рішення про задоволення позовної вимоги в такий спосіб захисту прав позивачів, який не суперечить закону та є ефективним при поновленні  порушених прав.  
Керуючись ст. 367,  368, 376, 382  ЦПК України, суд
 
постановив: 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року в частині вимог до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов задовольнити та скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»  на  квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення  приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни 25.11.2015 індексний номер 26467780 від 25.11.2019, номер запису про право власності 12216299.
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття  і  може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку  протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року. 
 
Головуючий                                                   
 
Судді