РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/4753/23
Провадження № 22-ц/4815/1049/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача      - Шимківа С.С.,
суддів:                 - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки  ОСОБА_2 - адвоката Заставного Романа Андрійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року (ухвалене у складі судді Панас О.В.) у справі за позовом  ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-
в с т а н о в и в :
У березні 2023 року ОСОБА_1 діючи в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 23.02.22 року близько 22 години 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Січових Стрільців в м. Рівному, зі сторони вулиці Дубенської в напрямку м. Дубно, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 24.02.2022 року за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022180000000070. Постановою від 29 червня 2022 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Рівненській області капітаном поліції Дідик Д.В., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022180000000070 від 24.02.2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Смерть ОСОБА_4 настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.06.2022 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 від 24.02.2022 року. ОСОБА_2 є дочкою загиблого і у зв`язку із його смертю, їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених дочкою моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку: 12 мінімальних заробітних плат х 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік»), дорівнює 78 000,00 грн.. Моральну шкоду своєї малолітньої доньки оцінює в розмірі 200 000,00 грн.. Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 122 000 гривень, з розрахунку (200 000 - 78 000 = 122 000), яка залишається не відшкодованою, та у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.
Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 , моральну шкоду в розмірі 122 000,00 гривень та судові витрати пов`язані із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки  ОСОБА_2  - адвокат Заставний Р.А. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними і такими, що підлягають до задоволення. Стверджує, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Наголошує, що у даній справі заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди поза межами страхового відшкодування, а саме заявлено вимоги на різницю фактичним розміром моральної шкоди і розміром страхового відшкодування, який встановлений положенням закону. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15).
23.02.2022 року близько 22 години 10 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Січових Стрільців в м. Рівному, зі сторони вулиці Дубенської в напрямку м. Дубно, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 24.02.2022р. було складено актовий запис № 491, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).
24.02.2022 року за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022180000000070.
Постановою від 29 червня 2022 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Рівненській області капітаном поліції Дідик Д.В., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022180000000070 від 24.02.2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Даною постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину у невстановленому для цього місці та який перебував у сильному стані алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові 3.33%), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.
       Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 07.06.2022р. №СЕ19/118- 22/3860-ІТ, ОСОБА_3 , як водій транспортного засобу, хоча і став учасником ДТП, але його поведінка, не була протиправною, в діях водія не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України і з технічної точки зору він не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до лінії пішоходів. У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна, як держава, яка прагне вступу в Європейський Союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" .
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Вказаним Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 3 даного Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 даного Закону).
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова ВП ВС від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20; від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу МАZDA 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ "УПСК", що стороною позивача не заперечується.
Разом з цим, матеріали справи не мітять доказів, що позивач зверталася до страхової компанії відповідача за виплатою страхового відшкодування, відповідне страхове відшкодування не отримувала, що нею не заперечується.
Страховик ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача не залучався.
За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Право на ефективний судовий захист регламентовано також статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ''Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції''.
Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, як вказано у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик відповідача, який не був залучений до розгляду даної справи, позивач не надала доказів, які б свідчили про її звернення до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування, та які б підтверджували недостатність страхового відшкодування, що є необхідним для вирішення даного спору, апеляційний суд погоджується із рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Розмір страхового відшкодування, виплачений чи невиплачений страховиком, безпосередньо впливає на визначення справедливого та розумного розміру моральної шкоди, яка є предметом розгляду даної справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки  ОСОБА_2 - адвоката Заставного Романа Андрійовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   Шимків С.С.
Судді:                                                                  Ковальчук Н.М. 

Хилевич С.В.