КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5333/2023      
Справа № 367/6193/23         
Головуючий в суді І інстанції Кравчук Ю.В.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
04 грудня 2023 року                                                                                     
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Рвачова Олексія Олександровича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Харчука Олександра Петровича на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 536,80 грн.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 10 серпня 2023 року о 08 год. 45 хв. в м. Ірпені по вул. Центральна, 28/1, керував автомобілем Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, порушення мови, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У апеляційній скарзі захисника Харчука О.П., поданій 06 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку, указано на незаконність, необґрунтованість постанови та необхідність її скасування, поверхневий розгляд справи, неповне, невсебічне та необ`єктивне дослідження обставин справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що згідно пояснень ОСОБА_1 , він не здійснював керування транспортним засобом, транспортний засіб був припаркованим і двигун авто в дію приведений не був. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем у день та час, вказані в протоколі.
З пояснень ОСОБА_1 також вбачається, що під час спілкування з поліцейськими останні без перевірки у нього будь-яких ознак сп`яніння спровокували та підбурили його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння шляхом висловлювання в його бік погроз евакуації транспортного засобу на штрафмайданчик, якщо він не відмовиться в присутності свідків на камеру від проходження огляду на стан сп`яніння, а також повідомивши, що він має право відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, чим було порушено Закон України «Про національну поліцію» та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зазначив, що згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 11 листопада 2015 року № 1413/27858 обов`язковою умовою вимоги поліцейського до водія про проходження огляду є її законність та обґрунтованість, а також відповідність встановленому порядку. Оскільки ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом, вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною і обов`язку її виконувати у ОСОБА_1 не було, чому суд першої інстанції не надав належної оцінки. 
Вказував, що ОСОБА_1 ніхто не вручав копії направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлював з його змістом. Оскільки у разі направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я складається направлення суворої форми, однак в порушення вимог Закону та Інструкції № 1452/735 в матеріалах справи відсутнє таке направлення, це свідчить про те, що ОСОБА_1 не був направлений у встановленому порядку на огляд на стан сп`яніння, що свідчить про відсутність в його діях об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, яка полягає у відмові від встановленого законом порядку огляду.
Посилався на приписи ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 5 розділу ІІ, п.п. 1, 2 п. 1 розділу VІІ, п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, вказував, що працівники поліції порушили вимоги інструкції, оскільки не зафіксували всі обставини події, зокрема факту керування транспортним засобом та усієї процедури оформлення адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 .
Звертав увагу, що при пред`явленні вимоги щодо необхідності проходження огляду на стан сп`яніння співробітниками поліції було використано не спеціальний технічний засіб - портативний нагрудний відеореєстратор, а як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , мобільний телефон. Наявний відеозапис не містить відомостей про номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назву камери, на яку здійснювався відеозапис. Таким чином, в матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної відеокамери, а міститься диск, що є копією відеозапису з невідомого пристрою, тобто в матеріалах справи відсутнє джерело походження відеозапису, не долучено до справи працівниками поліції свідоцтво, що стосується технічного приладу відеокамери. Таким чином, вказані обставини не дають можливості встановити факт, що відеозапис на камеру у відношенню ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування ПДР, що вказує на недопустимість наявного в матеріалах справи відеозапису в якості доказу винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.
Крім того, працівники патрульної поліції, склавши відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не роз`яснили йому прав, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зокрема права на захист. Порушення права ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу свідчить про недопустимість доказів, наявних в матеріалах справи.
Посилався на розгляд справи за відсутності сторони обвинувачення та порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вимоги безсторонності.
Щодо письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долучених до матеріалів справи, вказані пояснення не могли бути визнані судом як належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 , оскільки свідки в судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень.
Наводив зміст ст. 7, 9, 245, 252 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правові позиції Верховного Суду та ЄСПЛ. 
На підставі вищевикладеного просив постанову Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та захисник Рвачов О.О. подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити. 
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Рвачова О.О., вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак наркотичного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.
 
Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.
 
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 334785 від 10 серпня 2023 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;
 
- відеозаписом події, з якого судом встановлено, що працівник поліції, встановивши особу ОСОБА_1 та транспортний засіб, яким він керував, пропонує ОСОБА_1 як особі, у якої поліцейським виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, на що ОСОБА_1 категорично та недвозначно відмовляється.
 
Докази, наявні в матеріалах справи, узгоджуються між собою, у суду першої інстанції не було підстав вважати їх неналежними або недопустимими.
 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
 
Апеляційна скарга захисника Харчука О.П. не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
 
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що Харчук О.П. , маючи явні ознаки наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість, порушення мови) від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі у лікаря нарколога відмовився. В поясненнях до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначено «Згоден про розгляд справи надіслати смс», будь-яких зауваження ОСОБА_1 щодо змісту протоколу відсутні.
 
Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування.
 
Апеляційний суд враховує, що в поясненнях, наданих ОСОБА_1 суду першої інстанції, він пояснював свою відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння тим, що йому було потрібно їхати по справах, ознак наркотичного сп`яніння не мав, а мав втомлений вигляд, оскільки перебував в дорозі за кермом близько доби.
Апеляційний суд зауважує, що особисті мотиви відмови від проходження медичного огляду не звільняють водія від обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, а саме на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, з наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді зіниць очей, що не реагують на світло, неприродної блідості, порушення мови, відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у день та час, вказаний в протоколі серії НОМЕР_2 від 10 серпня 2023 року, і що насправді у вказаний в протоколі день та час даний транспортний засіб був припаркований на парковці і двигун авто в дію проведений не був.
Такі доводи спростовуються як відеозаписом, на якому ОСОБА_1 при спілкуванні з поліцейським підтверджує, що дійсно керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , так і поясненнями, наданими ОСОБА_1 в суді першої інстанції, згідно яких, ОСОБА_1 не заперечував обставин керування транспортним засобом та що його зупинила патрульна поліція, і розцінюються апеляційним судом як намагання уникнути відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення. 
 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною, протиправною і у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Доводи апеляційної скарги, що працівники поліції спровокували ОСОБА_1 та схилили до відмови від проходження огляду, повідомивши, що він має право відмовитися від проходження огляду, погрожували у протилежному випадку евакуювати транспортний засіб на штрафмайданчик, є припущеннями, не підтвердженими належними та допустимими доказами, та відхиляються апеляційним судом. З доказів, наявних в матеріалах справи, суд не вбачає підстав вважати, що поліцейські своїми активними діями спонукали водія ОСОБА_1 прийняти рішення про відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, і дані рішення було прийнято водієм свідомо, без будь-якого тиску
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ніхто не вручав копію направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлював з його змістом, з огляду на те, що положеннями ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року взагалі не передбачено складення направлення особи для огляду на стан сп`яніння у випадку її відмови від проходження такого огляду.
Відтак, наявність чи відсутність зазначеного направлення в матеріалах справи правового значення для встановлення вини особи в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та для правильності і повноти розгляду справи не має.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо недопустимості відеозапису, який є неповним і недостатнім, оскільки на ньому не зафіксовано факту керування транспортним засобом та всієї процедури оформлення адміністративних матеріалів, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Так, у пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.
 
Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що камера працювала не безперервно, дата і час на пристрої не встановлені. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААБ № 334785 від 10 серпня 2023 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду безперервно зафіксована на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.
 
Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не містить відомостей про номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис, тобто в матеріалах справи відсутнє джерело походження відеозапису, з огляду на те, що положеннями Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376 не передбачено зазначення таких відомостей при оформленні матеріалів про адміністративні правопорушення.
 
Доводи апеляційної скарги, що відеозапис здійснювався не на спеціальний технічний засіб - портативний нагрудний відеореєстратор, а на мобільний телефон, не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом.
 
Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП передбачено під час проведення огляду осіб застосування поліцейським технічних засобів відеозапису, а не конкретно портативного відеореєстратора.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , долучені до матеріалів справи, є неправдивими, оскільки з їх змісту вбачається, що ОСОБА_1 нібито відмовився продути механічний прилад «Драгер», однак насправді ОСОБА_1 ніхто не пропонував пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» і йому не висувалося підозри щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також свідки не попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, апеляційний суд враховує, що присутність свідків згідно положень ст. 266 КУпАП є обов`язковою лише у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису, які в даному випадку були застосовані.
 
Відтак, наявність чи відсутність письмових пояснень свідків в матеріалах справи правового значення для встановлення вини особи в скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, та для правильності і повноти розгляду справи не має.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи щодо порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо безсторонності суду в зв`язку з відсутністю сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного КУпАП, ст. 250 якого передбачено, що участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою лише при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу.
 
Апеляційний суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду переглянула справу водія, притягнутого до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, після того, як Європейський суд з прав людини встановив порушення Конвенції Україною, та прийняла постанову від 30 серпня 2023 року в справі № 208/712/19. Велика Палата прийшла до висновку, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. У справі щодо заявника суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. В основу винесеної постанови суд поклав лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, пояснення свідків) та самим водієм. Розглянувши справу і прийнявши рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів, направлених правоохоронним органом, доводів та аргументів сторони захисту, суд діяв виключно у межах власної функції - відправлення правосуддя. Отже, Велика Палата Верховного Суду відмовила в задоволенні заяви захисника про перегляд рішень судів після рішення ЄСПЛ.
 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені законом, оскільки наведене спростовується власним підписом ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
 
Крім того, апеляційний суд враховує, що право ОСОБА_1 на захист (професійну правничу допомогу), про порушення якого зазначається в апеляційній скарзі, було в повній мірі поновлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, в якому правнича допомога надавалася захисником Давиденком О.В., та під час апеляційного перегляду.
 
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
 
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
 
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
 
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
 
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
 
Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга захисника Харчука О.П. не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.
 
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
 
Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.
 
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
 
За таких обставин постанова судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу захисника Харчука Олександра Петровича залишити без задоволення.
Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає
 
Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.