ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 листопада 2023 року           справа №200/2795/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Дзундзи Юрія Романовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі № 200/2795/23 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (період з 02.02.2022 по 29.05.2023), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” від 08 лютого 1995 року № 100;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (період з 02.02.2022 по 29.05.2023), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” від 08 лютого 1995 року № 100.
В обґрунтування позиву зазначив, що в період з 13.09.2017 по 03.10.2018 проходив військову службу та перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . 
На виконання рішення суду по справі № 200/8298/21 відповідачем здійснено виплату донарахованого грошового забезпечення за період служби.
Відповідач, всупереч ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не провів з позивачем всіх необхідних розрахунків при звільненні, отже відповідно до ст. 117 КЗпП виникли підстави для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Суд першої інстанції помилково ототожнює поняття звільнення та припинення трудових відносин з окремою бюджетною установою Держприкордонслужби зі звільненням з військової служби. За погодженням в вищим командуванням військовослужбовці можуть переміщуватися між військовими формуваннями у порядку проходження військової служби. Таке переміщення здійснюється з обов`язковим виключенням зі списків особового складу структурних підрозділів, які є окремими бюджетними установами. Разом з цим, таке переміщення не є припиненням військової служби. Водночас здача справ та посади та подальше виключення зі списків особового складу окремого підрозділу, є припиненням будь-яких трудових відносин з цим органом.
Позивач сдав посаду, на якій проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 та з 03.10.2018 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. На цю дату відповідач був зобов`язаний повністю розрахуватися з позивачем, однак на зазначену дату відповідач не виплатив позивачу у повному обсязі індексацію грошового забезпечення і здійснив виплату на виконання судового рішення тільки 30.05.2023. Отже, відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 02.02.2022 по 29.05.2023.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 у період з 13.09.2017 по 03.10.2018 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .
З 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , зараховано в розпорядження начальника Північного регіонального управління наказом Голови Державної прикордонної служби України від 14.09.2018 № 871-ОС, та виключено зі списків особового складу Регіонального управління (Військова частина НОМЕР_1 ) та всіх видів забезпечення, про що свідчить архівний витяг з наказу начальника Донецько-Лугнського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.10.2018 № 258-ОС.
З 07 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнено у запас наказом Північного регіонального управління від 06.08.2019 № 269-06 за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення Північного регіонального управління, про що свідчить витяг з наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.09.2019 № 306-ОС.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі № 200/8298/21, яке набрало законної сили 28.01.2022, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за період з 13.09.2017 по 28.02.2018, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та за період з 01.03.2018 по 03.10.2018 з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
На виконання рішення суду від 28.12.2021 по справі № 200/8298/21 Військовою частиною НОМЕР_1 згідно платіжної інструкції від 29.05.2023 № 3818 на рахунок позивача здійснено виплату у розмірі 24644,20 грн.
Згідно штампу Державної казначейської служби оплату проведено 30.05.2023.
Позивач вважав, що Військовою частиною НОМЕР_1 своєчасно не здійснено розрахунок з позивачем при виключенні ОСОБА_2 зі списків частини, тому позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що умовами застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, є звільнення особи та не виплата в день звільнення усіх належних їй до виплати сум.
Враховуючи те, що з 03.10.2018 ОСОБА_1 не звільнено з Військової частини НОМЕР_1 , а переведено на службу до іншої регіонального управління Державної прикордонної служби України, відсутні підстави вважати, що Військова частина НОМЕР_1 проводила розрахунок при звільненні та допустила протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).
На підставі статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до абзацу 1 пункту першого статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
На підставі частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до положень Закону України “Про Державну прикордонну службу України” Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 12 Положення № 1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 121 Положення № 1115/209 вибуття військовослужбовця до нового місця служби здійснюється після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу або письмового повідомлення про його призначення на посаду чи зарахування у розпорядження начальника відповідного органу Держприкордонслужби, в тому числі доведеного технічними засобами передачі інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється після здавання ним посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання органом витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення військовослужбовця по службі.
На підставі пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 25 червня 2018 року № 558 (далі – Інструкція № 558) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Аналіз правових норм свідчить, що звільнений з військової служби військовослужбовець на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби має бути повністю забезпечений матеріальним і грошовим забезпеченням.
Тобто, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.
Аналіз наведених положень свідчить, що розрахунок з військовослужбовцем проводитися військовою частиною на грошовому утриманні якої (останньої) він знаходився, та звідки був звільнений.
Законом № 2011, Положенням № 1115/2009, Інструкцією № 558 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими військовослужбовцем, проте, порядок виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок не врегульовано, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
За правилами статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.03.2018 в справі № 806/1899/17, від 29.03.2018 в справі № 815/1767/17 та від 19.04.2018 в справі № 803/1210/2018 щодо не проведення розрахунку при звільненні з публічної служби.
В силу норм статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Як визначено статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Отже, умовами застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, є звільнення особи та не виплата в день звільнення усіх належних їй до виплати сум.
Як свідчать матеріали справи, з 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 не звільнено з Військової частини НОМЕР_1 , а переведено (зараховано) до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що підтверджується наказом від 14.09.2018 № 871-ОС.
Звільнення позивача та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відбулося 07.09.2019 з Північного регіонального управління Державної прикордонної служби у запас за пп. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту), про що свідчить наказ Північного регіонального управління від 06.08.2019 № 269-06.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 з 03.10.2018 не було звільнено з Військової частини НОМЕР_1 , а було переведено на службу до іншої військової частини, тому відсутні підстави вважати, що Військова частина НОМЕР_1 повинна нести відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу за період з 02.02.2022 по 29.05.2023 та зобов`язання здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дзундзи Юрія Романовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі № 200/2795/23 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі № 200/2795/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20 листопада 2023 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                            І.В. Геращенко

                                                                                                          Е.Г. Казначеєв