ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року	Львів	Справа № 460/12512/23 пров. № А/857/17497/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року (головуючий суддя Щербаков В.В., м.Рівне) у справі №460/12512/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
23.05.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу від 18.04.2023 №347966.
Позов обґрунтовує тим, що за наслідками рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт, у якому зафіксовано порушення, зокрема: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення необхідних документів, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ (Закон №2344-ІІІ), у зв`язку з чим до нього застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн. Звертає увагу на те, що до відповідальності притягнуто власника транспортного засобу, а не перевізника. Додатково зазначає, що транспортний засіб був переданий в користування ТОВ «РІВГЛАС» згідно з договором оренди транспортних засобів від 27.04.2020. З огляду на вищезазначене та враховуючи, що позивач не має статусу автомобільного перевізника, а відповідно і не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, просить суд позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 №2347966.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що у відповідності до ст. 49 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.4 Порядку №422, водій транспортного засобу повинен був надати для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, товарно-транспортну накладну. Апелянт зазначає, що жодних документів, які б підтверджували, що вказаний автомобіль вибув з користування його власника, інспекторам для перевірки надано не було. Зазначає, передаючи транспортний засіб в користування, позивач повинен був отримати тимчасовий реєстраційний талон. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем.
Згідно з направленням на рейдову перевірку інспекторами відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області була проведена рейдова перевірка транспортних засобів щодо дотримання Закону України "Про автомобільний транспорт", положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, Правил надання послуг пасажирського перевезення автомобільного транспорту, з 13.03.2023 по 19.03.2023.
14.03.2023 інспекторами відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки МАН, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є позивач.
За результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт №333996, зі змісту якого вбачається, що під час перевірки транспортного засобу, виявлено порушення, а саме: надавання послуг з перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема відсутній протокол перевірки технічного стану до транспортного засобу.
Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567, надіслало за належністю до відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області, для подальшого розгляду та вжиття заходів, за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області повідомив позивача щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
18.04.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №347966. Відповідно до постанови, ураховуючи те, що позивачем допущено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок № 1567.
Пункт 3 Порядку № 1567 передбачає, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до п.2, 4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з п.12, 13 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
За приписами п.14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Як визначено пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до п.20, п.21 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Згідно з п.п.25 - 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
За приписами абз.3 ч.1  ст.60 Закону № 2344-ІІІ  за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями  39  і  48  цього  Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.
Таким чином, спірним у цій справі є питання правомірності стягнення саме позивача як власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника перевізником.
Так, абзацом 3 частини першої  статті 60 Закону № 2344-III  визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями  39  та  48  цього  Закону, - є автомобільний перевізник.
Визначення автомобільного перевізника міститься у  статті 1 Закону № 2344-III  та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до  статті 34 Закону № 2344-III  автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього  Закону  та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
За правилами  статті 48 Закону № 2344-III  автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
При цьому документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Водночас, перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки  статтею 48 Закону № 2344-III  визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.
Аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2020 року між позивачем та ТОВ «РІВГЛАС» укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого, позивачем передано ТОВ «РІВГЛАС» в користування транспортні засоби для його використання в господарській діяльності.
Предметом даного договору, визначено, в тому числі, й вантажний автомобіль марки МАН, моделі 18.220, державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору згідно п.6. – три роки (до 01.04.2023)
Отже, з матеріалів справи вбачається, що на момент здійснення рейдової перевірки автомобіль марки МАН, моделі 18.220, державний номер НОМЕР_1 хоч і належав позивачу на праві власності, проте перебував у користуванні ТОВ «РІВГЛАС», а тому позивач у спірних правовідносинах не має статусу автомобільного перевізника.
Тобто, 14.03.2023 на момент проведення рейдової перевірки фактичне перевезення вантажу здійснювалося водієм ТОВ «РІВГЛАС», у користуванні якого знаходився належний позивачу автомобіль марки МАН, моделі 18.220, державний номер НОМЕР_1 , та саме вказане товариство в розумінні статті 1 Закону №     2344-ІІІ є автомобільним перевізником.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2023 № 2347966 прийнята протиправно, оскільки під час здійснення рейдової перевірки 14.03.2023 позивач не здійснював перевезення вантажу автомобілем марки МАН, моделі 18.220, державний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ТОВ «РІВГЛАС», водій якого здійснював керування цим транспортним засобом під час здійснення перевезення вантажу, у зв`язку із чим позивач не є автомобільним перевізником та суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 вказаного Закону.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у справі № 460/12512/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний