КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
справа №756/11317/23                                                    Головуючий у І інстанції - Яценко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/15337/2023                 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого    Гуля В.В.,
суддів                Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.
за участю секретаря судового засідання    Вакуленко А.В.   
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експртно-імпортний банк України», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Освітня корпорація інформаційних технологій» про витребування об`єкту нерухомого майна, визнання укладеним акту приймання-передачі об`єкту нерухомого майна та про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив: заборонити АТ «Укрексімбанк» відчужувати у будь-який спосіб будівлю сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7 317 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 745013980000; накласти арешт на будівлю центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7317 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 745013980000.
В обґрунтування заяви зазначав, що АТ «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») на виконання вимоги від 07 серпня 2023 року мав обов`язок протягом семи днів передати у власність ТОВ «Освітня корпорація інформаційних технологій» (ТОВ «ОКІТ») будівлю центру сімейного дозвілля загальною площею 7 317 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - об`єкт нерухомого майна). Вимога отримана банком та станом на 04 вересня 2023 року не виконана, прострочена.
30 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОКІТ» підписано та нотаріально посвідчено Договір відступлення права вимоги №01/300823, відповідно до якого                    ОСОБА_1 отримав право витребувати об`єкт нерухомого майна у банка.
Посилався на те, що право власності на об`єкт нерухомого майна належить банку, будівля центру сімейного дозвілля загальною площею 7 317 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не є предметом іпотеки. Аукціон призначений на 15 вересня 2023 року на сайті ДП «СЕТАМ».
Зауважував, що зі сторони АТ «Укрексімбанк» вживаються заходи щодо продажу об`єкту нерухомого майна та позбавлення кредитора можливості задовольнити свої вимоги за рахунок майна боржника.
На підставі викладеного вимоги заяви просив задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаною ухвалою позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.
У мотивування скарги зазначає, що АТ «Укрексімбанк» намагався продати вказану будівлю на електронному аукціоні 13 липня 2023 року та є беззаперечні докази того, що зі сторони АТ «Укрексімбанк» вживаються заходи щодо продажу об`єкту нерухомого майна та позбавлення позивача можливості задовольнити свої вимоги за рахунок майна боржника.
Також зауважує, що існує судове рішення, яке набрало законної сили - постанова суду від 07 грудня 2022 року у справі №922/1305/22, в якій у мотивувальній частині встановлено правомірність укладення договору найму майнових прав від 20 листопада 2015 року.
Посилається на те, що станом на дату подання заяви про забезпечення позову відсутнє рішення суду, яке б набрало законної сили, щодо визнання договору найму майнових прав від 20 листопада 2015 року недійсним, а отже договір є правомірним, а банк є стороною договору - наймодавцем.
У зв`язку з викладеним уважає, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може призвести до зміни власника спірного майна та зробити неможливим виконання цього рішення.
Вказує, що у разі незабезпечення позову та продажу нерухомого майна, позивача фактично буде позбавлено права витребувати це майно у банка, що є неспівмірним та не забезпечить баланс майнових інтересів позивача та відповідача.
24 жовтня 2023 року АТ «Укрексімбанк» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Вказує, що скаржником не надано жодних належних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову у справі та неможливості в подальшому виконати рішення суду у ній, а заява ґрунтується лише на припущеннях.
Зауважує, що взагалі не має місце порушення або оспорювання прав позивача у даній справі з боку відповідача, тобто скаржником не надано належних та допустимих доказів того, що між ним та відповідачем дійсно виник спір, а також порушуються його права та інтереси.
Звертає увагу, що у мотивувальній частині рішення Господарського суду Харківської області від 08 серпня 2023 року у справі №922/856/23 (910/8719/22) підтверджені обставини нікчемності вказаного правочину.
30 листопада 2023 року на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення від позивача.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для обґрунтованого сумніву, що в разі ухвалення судового рішення буде неможливим або утруднить його виконання, окрім того на даний час відсутні підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та виправданим для ефективного забезпечення захисту порушених прав, оскільки заявник не обґрунтував належними та допустимими доказами порушення своїх прав невжиттям вказаним видом забезпечення позову.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.
Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9  від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є витребування об`єкту нерухомого майна, визнання укладеним акту приймання-передачі об`єкту нерухомого майна та про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7 317 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 745013980000.
Проте, на підтвердження необхідності забезпечення позову стороною позивача не надано суду будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість виконати майбутнє рішення суду про задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегією суддів не встановлено, а стороною позивача не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про витребування об`єкту нерухомого майна, визнання укладеним акту приймання-передачі об`єкту нерухомого майна та про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.
З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги представника позивача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо відсутності доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.
Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не убачає підстав для її скасування.
Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову відповідному заявленим позовним вимогам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Головуючий                                                                                           В.В. Гуль

Судді                                                                                                       Ю.О. Матвієнко

                                                                                                                 Я.С. Мельник