УХВАЛА

18 грудня 2023 року 
м. Київ

справа № 420/9382/21
адміністративне провадження № К/990/39825/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду 
Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28  жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21 за позовом ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 (на теперішній час у зв`язку зі зміною прізвища - ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року №45 про неуспішне проходження позивачкою атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
- визнати протиправними дії Першої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) щодо нерозгляду заяви позивача від 16 грудня 2020 року;
- зобов`язати Першу кадрову комісію з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) розглянути заяву позивачки від 16 грудня 2020 року;
- визнати протиправним і скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Костенко С.К. від 12 березня 2021 року №692к в частині тимчасового визначення робочого місця позивачки у Київській окружній прокуратурі міста Одеси Одеської області;
- зобов`язати керівника Одеської обласної прокуратури привести у відповідність (перейменувати) займану посаду позивачки - прокурора місцевої прокуратури №1 з рівнозначною посадою прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області з 15 березня 2021 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року, відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалами Верховного Суду від 29 березня 2023 року, 09 травня 2023 року, 25 травня 2023 року, 27   червня 2023 року, 13 вересня 2023 року та від 23 жовтня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , були повернуті особі, яка їх подала.
27 листопада 2023 року до Верховного Суду вчергове надійшла касаційна скарга Стойкової Марини Дмитрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Статтею 330 КАС України визначено обов`язкові вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, серед яких відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4)   якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржниця зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 січня 2022 року у справі №240/17743/20, від 20 жовтня 2022 року у справі №640/22835/19, щодо порядку застосування статті 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до правовідносин, які виникли у зв`язку із застосуванням пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме способу реалізації законодавчої заборони на звільнення певної категорії жінок за наявності підстав для звільнення, передбачених цим Законом.
Разом з тим, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржниці на те, що Верховний Суд у постановах від 26 січня 2022 року у справі №240/17743/20, від 20 жовтня 2022 року у справі №640/22835/19 виклав правову позицію щодо питання застосування вказаних скаржницею норм права не на користь позивачів. Також у пункті 65 постанови у справі №640/22835/19 Верховний Суд визнав помилковим висновок судів попередніх інстанцій про те, що звільнення позивачки як одинокої матері суперечить положенням статті 184 КЗпП України.
Відтак аргументи представника скаржника про те, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають правовій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №240/17743/20 та №640/22835/19, спростовуються змістом постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року, ухваленій у цій справі.
Також Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_2 на те, що лише зазначення у касаційній скарзі прикладів справ, розглянутих судом касаційної інстанції щодо норм, за якими сформовано відповідний висновок (про що Верховний Суд указав у своїх попередніх ухвалах про повернення її касаційних скарг), не є належним виконанням скаржником приписів частини четвертої статті 328 КАС України (щодо обов`язкового зазначення підстав). Оскільки обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України передбачає, що крім наявності постанов Верховного Суду щодо застосування норми права, необхідно ще довести застосування цієї норми судом апеляційної інстанції усупереч сформованому Судом висновку. 
Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі представниця позивачки у черговий раз викладає обставини справи та цитує норми КАС України, Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233, Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221, проте мотиви скарги свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Щодо посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу, то Суд зазначає таке.
Представник заявниці зазначила, що мало місце необґрунтоване відхилення судом клопотання про витребування доказів, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частина друга статті 353 КАС України), а розгляд справи адміністративними судами відбувся за її відсутності, не повідомленої належним чином про дату, час і місце судового засідання (пункт 3 частина третя статті 353 КАС України).
Так, за змістом пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 341 КАС України питання доказів, їхня оцінка та вирішення доводів щодо переваги одних доказів над іншими, не є компетенцією Верховного Суду, а аргументи представника заявника в цій частині зводяться до формального указання переліку документів, що, на її думку, мали б вплив на вирішення цього спору, без зазначення належної аргументації щодо їхнього значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд також відхиляє доводи про те, що справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, так як мотиви, наведені у тексті касаційної скарги зводяться до введення воєнного стану на території країни та відхилення судом клопотання про відкладення розгляду справи, що представник заявниці помилково тлумачить, як неналежне повідомлення про розгляд справи у суді.
З огляду на викладене Суд відхиляє посилання заявника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 3 частини другої статті 353 цього Кодексу та пунктом 3 частини третьої статті 353 цього Кодексу.
Крім цього, Верховний Суд в ухвалах від 29 березня 2023 року, 09 травня 2023 року, 27 червня 2023 року, 13 вересня 2023 року та 23 жовтня 2023 року вже висновував, що доводи касаційної скарги не містять достатнього та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.
Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №420/9382/21 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя	Ж.М. Мельник-Томенко