ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2023 р. м.Київ          Справа№ 910/4433/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 14.09.2023:
від позивача:  Куниця В.Ю,
від відповідача: Литвин В.В.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
на рішення          Господарського суду Черкаської області 
від                        № 910/4433/23 (суддя Н.М. Спаських)
за позовом              Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
до                             Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва" 
про                        стягнення 115 399,20 грн.

                                                  ВСТАНОВИВ: 

Короткий зміст позовних вимог   
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України      (далі - позивач, військова частина)   звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва"   (далі - відповідач)  про  стягнення 115     399,20 грн. пені  за порушення строків поставки товару за договором № 687/ВЗЗ-2022 від 19.10.2022 року на підставі ст. ст. 525, 526, 532, 549, 610, 611, 629, 662, 712 Цивільного кодексу України та ст. ст. 193, 197, 231, 268 Господарського кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі № 910/4433/23 у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва" про стягнення 115 399,20 грн. відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- при укладенні Договору сторонами спору в якості його істотних умов було узгодженого порядок інформування відповідача про заявку позивача на поставку товару; 
- позивач повинен призначити таку дату поставки товару, яка є реальною для виконання замовником і точно така дата не повинна скінчитися до часу  попередження відповідача про дату здійснення поставки; 
- зібрані у справі докази не підтверджують добросовісне вчинення позивачем всіх дій щодо завчасного інформування відповідача про Заявку на поставку товару у розумний строк; 
- позивач не скористався електронною поштою, не доказав виклик представника відповідача для вручення заявки телефонним зв`язком; 
- саме несвоєчасне направлення позивачем заявки відповідачу на поставку товару унеможливило вчасне виконання цієї заявки відповідачем, який вжив всіх заходів по негайній поставці товару у найкоротші терміни після фактичного отримання заявки;
- відповідач саме через невчасне направлення йому позивачем заявки на поставку товару не зміг його передати позивачу до 01.12.2022, але вжив всіх залежних від нього заходів до негайної поставки товару і тому не повинен нести відповідальність у вигляді пені за прострочення поставки. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України  (20.06.2023 згідно відмітки канцелярії суду на апеляційній скарзі, яка подана безпосередньо до суду) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі №        910/4433/23 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити повністю.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми  процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. 
Зокрема, позивач зазначав, що суд першої інстанції помилково не врахував умови укладеного між сторонами договору пункту 11.8. Договору, яким визначено, що усі повідомлення, будь-яке листування тощо за ним Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього Договору). У будь-якому разі замовник-позивач вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а постачальник-відповідач з моменту направлення позивачем відповідного листа (на електронну пошту відповідача, вказану у розділі 13 цього Договору; передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання відповідачем). При цьому, позивач вказував, що 30.11.2022 рекомендованими поштовим відправленням (ідентифікатор № 0110314526880 а.с.39) направлено на поштову адресу відповідача заявку позивача від 16.11.2022 № 78/8/2-2187 (а.с. 38), про необхідність поставки 5 000 комплектів мішків спальних у строк до 01.12.2022. В свою чергу, оскільки поставка товару здійснена була відповідачем з простроченням, відповідно, наявні обумовлені договором та законом підстави для стягнення пені  за порушення строків поставки товару пені  за порушення строків поставки товару.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
27.07.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким відповідач просив відмовити в задоволені апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також, відповідач просив у випадку скасування рішення першої інстанції та постановлення рішення про стягнення неустойки застосувати ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та зменшити розмір стягуваної неустойки на 90%.
Відповідач наголошував на тому, що саме несвоєчасне направлення позивачем заявки відповідачу на поставку товару унеможливило вчасне виконання заявки відповідачем, який вжив всіх заходів по негайній поставці товару у найкоротші терміни після фактичного отримання заявки, а тому його вина у простроченні виконання зобов?язання за договором - відсутня. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі №       910/4433/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2023 у справі № 910/4433/23 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 910/4433/23 та невідкладно надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою              1              розділу        IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі №       910/4433/23.
29.06.2023 на виконання ухвали з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/4433/23.
В свою чергу,  головуючий суддя Станік С.Р. 03.07.2023 перебував у відпустці  і вирішення питання стосовно апеляційної скарги здійснюється після виходу судді з відпустки. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4433/23 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023. Судове засідання призначено на 03.08.2023 о 11 год. 40 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 розгляд справи відкладено до 14.09.2023. 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 14.09.2023 з`явився представник позивача - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та представник відповідача -      Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва".
Представник скаржника в судовому засіданні 14.09.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі №        910/4433/23 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити повністю.
Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва" в судовому засіданні 14.09.2023 заперечував проти доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , просив залишити апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 без задоволення. 

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції,  19.10.2022 між - Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Анва", як постачальником, було укладено договір  № 687/ВЗЗ-2022 (далі - Договір, а.с. 26). 
За умовами Договору (п.1.1.), відповідач зобов`язується поставити позивачу якісні товари, зазначені у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (додаток № 1 до Договору - мішок спальний), а позивач - прийняти і оплатити товар.
Пунктом 1.2. Договору визначено, що найменування, номенклатура, асортимент та кількість товару зазначена в додатку № 1 (Специфікація) до цього Договору (а.с.36) за кодом ДК 021:2015-3 9520000-3-готові текстильні вироби (мішок спальний) (далі - Товар).
Відповідно до Додатку № 1 до Договору (специфікації) передбачено, що загальна кількість Товару - 5 000 комплектів за 2100/за шт. на суму 10 500 000,00 грн. 
Ціна договору 10 500 000,00 грн., у тому числі ІІДВ 20% - 1 750 000,00 гри. визначена також п. 3.1. Договору. Погоджена сторонами ціна товару після укладення Договору не переглядається (п. 3.3.). 
Пунктом 5.1. розділу 5 Договору сторони домовились, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці Позивача, яка вручається під особистий підпис Відповідачу (представнику Відповідача) або у разі не прибуття вищевказаних осіб, надсилається Відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення або цінним листом з описом вкладення, направленим на адресу Відповідача, зазначену в розділі 13 Договору.
У заявці зазначається найменування Товару, дата і місце поставки Товару, кількість Товару та інша необхідна інформація для поставки Товару. Відповідач (представник Відповідача) завчасно прибуває до Позивача для отримання письмової заявки.
Також, пунктом 5.2. Договору визначено, що передача (приймання-здача) Товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою розташування позивача у м. Києві.
Пунктом 7.3. Договору визначено, що за порушення строку поставки Товару, зазначеного у заявці Позивача, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,1 % вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вартості непоставленого Товару. У випадку порушення строку поставки Позивач залишає за собою право на одностороннє розірвання цього Договору.
Пунктом 10.1. розділу 10 Договору визначено, що Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" та від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022.
Згідно пункту 11.8. Договору визначено, що усі повідомлення, будь-яке листування тощо за ним Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього Договору). У будь-якому разі замовник вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а постачальник з моменту направлення замовником відповідного листа (на електронну пошту відповідача, вказану у розділі 13 цього Договору; передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання постачальником).
Як зазначав позивач у позові, 30.11.2022 рекомендованими поштовим відправленням (ідентифікатор № 0110314526880 а.с.39) направлено на поштову адресу відповідача заявку позивача від 16.11.2022 № 78/8/2-2187 (а.с. 38), про необхідність поставки 5 000 комплектів мішків спальних у строк до 01.12.2022.
Згідно відомостей Укрпошта про відстеження рекомендованого поштового відправлення, заявку позивача було отримано відповідачем лише 09.12.2022, що визнається також і відповідачем у відзиві. 
Позивач наголошував, що представника відповідача в телефонному режимі викликали для завчасного отримання заявки, а також позивач пересилав  заявку відповідачу електронною поштою, проте, доказів вчинення вказаних дій в розумінні ст. ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України - не надано.   
Матеріалами справи підтверджується, що за визначеною договором адресою у м. Києві відповідач передав, а позивач прийняв без зауважень по кількості та якості товар за Договором: 
- 09.12.2022 Товар у кількості 1 016 комплектів та вартістю 2 133 600,00 грн. (видаткова накладна № 331 від 09.12.2022 -а.с. 41);
- 12.12.2022 Товар у кількості 1 984 комплектів та вартістю 4 166 400,00 грн. (видаткова накладна № 336 від 12.12.2022 - а.с. 42);
- 16.12.2022 Товар у кількості 2 000 комплектів та вартістю 4 200 000,00 грн. (видаткова накладна № 362 від 16.12.2022 -а.с. 43).
Позивач вказував у позові, що у порівнянні із визначеною у заявці датою поставки товару 01.12.2022, відповідач поставив товар із простроченням лише 09, 12 та 16 грудня 2022 року, і за прострочення поставки товару позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1% від вартості товару на загальну суму 115 399,20 грн. 
В свою чергу, відповідач в апеляційній скарзі наголошував, що саме несвоєчасне направлення позивачем заявки відповідачу на поставку товару унеможливило вчасне виконання заявки відповідачем, який вжив всіх заходів по негайній поставці товару у найкоротші терміни після фактичного отримання заявки, а тому його вина у простроченні виконання зобов?язання за договором - відсутня. 

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" . 
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд  апеляційної інстанції встановив, що за своєю правовою природою вказаний правочин є договором поставки.
Згідно з ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. 
Згідно зі ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 30.11.2022 рекомендованими поштовим відправленням (ідентифікатор № 0110314526880, а.с.39) позивачем направлено на поштову адресу відповідача заявку позивача від 16.11.2022 № 78/8/2-2187 (а.с. 38), про необхідність поставки 5 000 комплектів мішків спальних у строк до 01.12.2022, проте, згідно відомостей Укрпошта про відстеження рекомендованого поштового відправлення заявку позивача було отримано відповідачем лише 09.12.2022, що учасниками спору не заперечувалось. 
В свою чергу, як підтверджується наявними матеріалами справи, за визначеною договором адресою у м. Києві відповідач передав, а позивач прийняв без зауважень по кількості та якості товар за Договором: 
- 09.12.2022 Товар у кількості 1 016 комплектів та вартістю 2 133 600,00 грн. (видаткова накладна № 331 від 09.12.2022 -а.с. 41);
- 12.12.2022 Товар у кількості 1 984 комплектів та вартістю 4 166 400,00 грн. (видаткова накладна № 336 від 12.12.2022 - а.с. 42);
- 16.12.2022 Товар у кількості 2 000 комплектів та вартістю 4 200 000,00 грн. (видаткова накладна № 362 від 16.12.2022 -а.с. 43).
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що згідно пункту 11.8. Договору визначено, що усі повідомлення, будь-яке листування тощо за ним Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним, засобами електронного поштового зв`язку на адреси, вказані у розділі 13 цього Договору), вважає, що зазначення «належним чином» у вказаному пункті договору обумовлює як обов?язок позивача надіслати належним чином оформлену заявку відповідачу, і відповідно, після отримання відповідачем такої заявки у нього виникає кореспондуючий обов?язок поставити узгоджений у заявці товар, адже не отримавши відповідну заявку, постачальник не може поставити товар без вказівник замовника щодо кількості такого, його характеристик, і відповідно вартості. Крім того, у п. 5.1. розділу 5 Договору обумовлено відповідний обов?язок відповідача з поставки товару саме врученням йому відповідної заявки. 
В контексті спірних правовідносин за договором, враховуючи в сукупності п. 5.1. розділу 5 Договору п. 11.8 Договору,  суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати такі засади цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, обумовлені п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, що є правом суду з огляду на приписи ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, в призмі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і з урахуванням того, що відповідну заявку отримано відповідачем 09.12.2022, і 09.12.2022 Товар у кількості 1 016 комплектів та вартістю 2 133 600,00 грн. було поставлено відповідачем згідно видаткової накладної № 331 від 09.12.2022 (а.с. 41), а тому обумовлені законом та договором підстави для стягнення пені за прострочення виконання зобов?язання з поставки товару за даною видатковою накладною - відсутні, адже такого прострочення відповідачем не допущено. 
В свою чергу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме з 10.12.2022 почався строк прострочення виконання відповідачем своїх зобов?язань з поставки товару за заявкою позивача від 16.11.2022, і відповідно, 
- за видатковою накладною № 336 від 12.12.2022 - прострочення поставки товару у кількості 1 984 комплектів та вартістю 4 166 400,00 грн. допущено з 10.12.2022 по 11.12.2022 (гранична дата нарахування, визначена позивачем), що складає 2 дні прострочення, і згідно пункту 7.3 Договору (розмір пені - 0,1 % вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення), розмір пені за вказане прострочення зобов?язання складає 8     332,80 грн. (4     166,40 грн. х2 дні); 
- за видатковою накладною № 362 від 16.12.2022 - прострочення поставки товару у кількості 2 000 комплектів та вартістю 4 200 000,00 грн допущено з 10.12.2022 по 15.12.2022, що складає 5 днів прострочення, і згідно пункту 7.3 Договору (розмір пені - 0,1 % вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення), розмір пені за вказане прострочення зобов?язання складає 21000,00 грн. (4     200,00 грн. х2 дні). 
З огляду на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку,  що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені - є законними та обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 29     332,80 грн. В решті вимог позивача слід відмовити з підстав, наведених у даній постанові. 
Суд апеляційної інстанції також надаючи оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, стосовного  зменшення  на 90% суми штрафної санкції (пені) на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, з огляду на незначний період прострочення поставки, виконання договору у повному обсязі, належної якості, відсутність збитків у позивача, надмірність пені, скрутний матеріальний стан, дійшов наступних висновків. 
Частинами 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій - є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обгрунтування підстав зменшення пені - не  є підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. 
При цьому, наведені відповідачем обгрунтування жодним чином не звільняють відповідача від виконання обумовлених договором зобов`язань, а також не є достатньою підставою для зменшення розміру пені в контексті правовідносин сторін в межах даного спору, і не спростовано ого вини з прострочення поставки товару після 09.12.2022.  
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач, в умовах воєнного стану та збільшення особового складу Національної гвардії України у зв`язку з загальною мобілізацією, оголошеною Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», не міг не знати, що затримка поставки обмовленого договором, призводить до ускладнення виконання особовим складом територіальних управлінь, з`єднань, військових частин та підрозділів Національної гвардії України завдань з оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в умовах триваючої широкомасштабної збройної агресії рф.  
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні матеріали справи дійшов висновку, що наведені відповідачем доводи в обгрунтування підстав зменшення пені, дійшов висновку, що вони   не  є підставами для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин. Також, суд апеляційної інстанції враховує і те, що позовні вимоги позивача задоволені частково.
Крім того, усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що          учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені - є законними та обгрунтованими в розмірі 29     332,80 грн., а в решті вимог позивача слід відмовити з підстав, наведених у даній постанові, у зв`язку  з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. 
Приписами ст. ст. 76, 77  Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником (Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції  в частині відмови у стягненні пені ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  висновки суду першої інстанції у вказаній частині не відповідають встановленим обставинам справи, а також здійснені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення  підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення, яким позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 29     332,80 грн., а в решті вимог позивача слід відмовити, з підстав, наведених у даній постанові

Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: 
- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підлягає стягненню 682, 23 грн. судового збору за подачу позову та 1     023,35 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги; 
- в решті судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі №      910/4433/23 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 08.06.2023 у справі №      910/4433/23 -  скасувати.  

3.  Прийняти нове рішення.
Позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва"  - задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва" (код ЄДРПОУ 03058052, ммісцезнаходження: 20901 Черкаська обл., м.Чигирин, вул. Богдана Хмельницького,3) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 29     332 (двадцять дев?ять тисяч триста тридцять дві) грн. 80 коп.  пені. 
В решті вимог відмовити. 

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анва" (код ЄДРПОУ 03058052, ммісцезнаходження: 20901 Черкаська обл., м.Чигирин, вул. Богдана Хмельницького,3) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 682 (шістсот вісімдесят дві) грн. 23 коп. судового збору за подачу позову та 1     023 (одну тисячу двадцять три) грн. 35 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 

5. В решті судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги залишити за скаржником.
6. Матеріали справи  № 910/4433/23 повернути Господарському суду Черкаської області, доручивши видати накази на виконання постанови.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата підписання постанови:17.11.2023.
 
Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала