ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2023 року                                                                          Справа № 902/1104/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Миханюк М.В. 
при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 (суддя Міліціанов Р.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул.Богдана Хмельницького, буд. 43, с.Крупець, Славутський район, Хмельницька область, 30068, код - 34863309)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" (вул.Сирецька, 33, м.Київ, 04073, код - 39848243)
про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно 

за участю представників:
позивача - Нечитайло Т.В. (поза межами приміщення суду); 
відповідача (скаржника) - Назаренко Д.Л. (поза межами приміщення суду);

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 задоволено частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" у справі №902/385/21 про забезпечення позову. Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо наступного майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" (вул.Сирецька, 33, м.Київ, 04073, код - 39848243): будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт Ситківці, вул.Вокзальна будинок 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з: нежитлової будівлі, В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" (вул.Сирецька, 33, м.Київ, 04073, код - 39848243) вчиняти дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, добудови, демонтажу чи технічного переоснащення наступних об`єктів нерухомості: будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул.Вокзальна будинок 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з: нежитлової будівлі, В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4. Відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" про вжиття заходів забезпечення позову в іншій частині вимог.
Не погоджуючись з винесеною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій зазначає наступне.
Суд в оскаржуваній ухвалі вказує, що за твердженнями позивача ТОВ «Інвіктас» протиправно оформлено право власності на об`єкти, власником яких було ТОВ «Ситковецьке», а потім став позивач, а також об`єктів, які є складовими частинами комплексу, власником якого є позивач, і до створення яких ТОВ «Інвіктас» не має жодного відношення.
Апелянт вважає, що доведеність даних обставин суд зможе встановити тільки в ході розгляду справи по суті і вони не можуть бути підставою для застосування заходу забезпечення позову. В зв`язку з цим, позиція суду про прийняття як «достатньо обґрунтовані побоювання» позивача та прийняття як безспірним факт про можливість відчуження спірних об`єктів, з огляду на дату реєстрації права власності відповідача 19.03.2021 у період (за позицією позивача) вжиття заходів з примусового виконання рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/116/20 та наказу господарського суду Вінницької області у справі №902/116/20 від 23.11.2020, є підтвердженням необ`єктивності та упередженості суду, оскільки дані обставини не співвідносяться між собою та не можуть підтверджувати будь-які побоювання позивача про відчуження спірного об`єкту на даний час.
Стверджує, що при винесенні рішення про застосування заходу забезпечення позову щодо заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій, суд бездоказово приймає сторону позивача, який посилається виключно на можливість відчужити спірний об`єкт, оскільки відповідачем не здійснювалось та не здійснюється жодних дій, спрямованих на відчуження майна, яке є предметом позову, або ж вчинення інших реєстраційних дій щодо нього.
Апелянт вважає, що застосовуючи стандарт доказування «вірогідності доказів» суд приходить до необґрунтованого висновку, що докази позивача в якості фотокарток та лист ТОВ «Інвіктас» за вих.№01/07 від 07.07.2023 є більш вірогідними на підтвердження реальних намірів відповідача вчинити дії, спрямовані на демонтаж та вивезення обладнання і механізмів, котрі можуть бути невід`ємною частиною спірного нерухомого майна, ніж усні та письмові заперечення відповідача щодо неналежності таких доказів.
Також апелянт зазначає, що жодним чином не доводиться співвідношення фотокарток зі спірним об`єктом, час зйомки даних фотографій залишається невстановлений та не доведено жодних дій щодо переміщення рухомих об`єктів або впливу на спірний об`єкт, що може призвести до демонтажу, технічного переоснащення тощо.
Крім цього, не доведено вплив на спірний об`єкт шляхом реалізації намірів, вказаних в листі ТОВ «Інвіктас» за вих.№01/07 від 07.07.2023 щодо вивезення належного йому майна, яке знаходиться у позивача за адресою: смт.Ситківці, вул.Вокзальна, 6, оскільки, відповідач є власником спірного об`єкту і використовує його в своїй господарській діяльності, тому жодних підстав запитувати дозвіл у ТОВ «Суффле Агро Україна» для доступу в свої власні приміщення у ТОВ «Інвіктас» не було та ним не здійснювалось.
Разом з цим, недопуск представників ТОВ «Інвіктас» до належного йому майна, яке знаходиться на території та у ТОВ «Суффле Агро Україна» за адресою: смт.Ситківці, вул.Вокзальна, 6, стало підставою для звернення до господарського суду Хмельницької області з позовними вимогами про його витребування.
На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 та відмовити повністю у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» про забезпечення позову; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвіктас» судові витрати.
Листом від 14.09.2023 матеріали справи №902/1104/23 витребувано з господарського суду Вінницької області.
06.10.2023 матеріали оскарження ухвали надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 та призначено розгляд апеляційної скарги на 08.11.2023 об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано позивачу у строк до 25.10.2023 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
02.11.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві позивач зазначає, що відповідач не звільнив оспорюване приміщення, а також повідомив позивача листом №01/07 від 07.07.2023 про намір демонтувати якесь майно (норії, скребковий тр-р), які нібито є у власності ТОВ «Інвіктас» та знаходяться за адресою: смт.Ситківці, вул.Вокзальна, 6, хоча ті насправді є складовими технічними елементами цілісного комплексу зі зберігання зерна.
Стверджує, що до цього часу відповідач продовжує порушувати права позивача та має намір демонтувати якісь частини комплексу без жодних пояснень, що саме і на яких правових підставах він має намір демонтувати. Так, вже після прийняття оскаржуваної ухвали представники відповідача двічі з`являлися на території елеватора із намірами демонтажу чи реконструкції обладнання, що в ньому знаходиться, і охорона позивача двічі вимушена була викликати поліцію – пояснення від 26.09.2023 та від 24.10.2023 додаються.
Зазначає, що відповідач має формальне право та можливість відчужити спірні приміщення, які фактично є приміщеннями позивача, зареєстрованими за іншою адресою внаслідок злочинної рейдерської схеми. У такому разі виконання рішення суду буде утруднене наявністю прав нового власника, який придбає вказані приміщення. Відповідач має підтверджені документально наміри по демонтажу та переобладнанню спірних приміщень без дозволу позивача, що може змінити технічний стан об`єктів позивача, в результаті чого він отримає повний доступ до об`єктів, видозмінених проти свого волевиявлення та не в тому технічному стані, в якому вони були придбані. Отже, судовий захист в такому разі буде неефективним.
А тому, оскільки предметом позову є в тому числі і припинення права власності відповідача на оспорюване майно, тому є доцільною заборона вчиняти щодо спірного нерухомого майна будь-які дії, пов`язані з його державною реєстрацією, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили щодо цього майна.
Позивач зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову спрямоване на запобігання імовірним подальшим порушенням права власності позивача, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін. Накладення заборони на проведення реєстраційних дій щодо оспорюваного майна, а також заборона на будівельні роботи та технічне переоснащення, демонтаж є виправданими, адекватними та співмірними заходами забезпечення позову.
Крім цього, позивач просить долучити до матеріалів справи пояснення охоронців позивача, які були надані при викликах поліції внаслідок намагань відповідача проводити дії по демонтажу обладнання, вже після прийняття оскаржуваної ухвали.
Зазначає, що з 16 по 24 жовтня 2023 року адвокат позивача був у закордонному відрядженні. Із врахуванням строків, встановлених судом, у позивача не було об`єктивної можливості забезпечити належну підготовку відзиву. У ніч з 24-го на 25-те жовтня 2023 року м.Славута постраждало внаслідок ракетного обстрілу (атаки дронів) з боку російської федерації. Внаслідок атаки істотно постраждав офіс позивача, через що протягом кількох днів працівники фактично позбавлені можливості виконувати свої функції належним чином та були зосереджені в першу чергу на забезпеченні схоронності активів та документів та обладнанні тимчасових робочих місць (в т.ч. віддалених).
На підставі викладеного просить суд продовжити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та долучити даний відзив до матеріалів справи; долучити до матеріалів справи нові докази, яких не існувало на момент прийняття оскаржуваної ухвали; ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст.262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.
Статтею 263 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до положень ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно положень ст.119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи, що з 16 по 24 жовтня 2023 року адвокат позивача був у закордонному відрядженні, а у ніч з 24-го на 25-те жовтня 2023 року м.Славута постраждало внаслідок ракетного обстрілу (атаки дронів), колегія суддів вважає зазначені позивачем причини пропуску строку на подання відзиву поважними, а тому поновлює його на підставі ст.119 ГПК України.
Щодо долучених позивачем до відзиву копій пояснень від 26.09.2023 та пояснень від 24.10.2023, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Приписи ч.3 ст.269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
При цьому, наведена вище норма процесуального законодавства пов`язує можливість прийняття додаткових доказів в разі їх існування на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Як вже зазначалось вище, оскаржувану ухвалу господарського суду Вінницької області у справі №902/1104/23 було винесено 31.08.2023. 
При цьому, позивач просить долучити до справи копії пояснень від 26.09.2023 та пояснень від 24.10.2023, у зв`язку із чим місцевий господарський суд був позбавлений можливості надати правову оцінку зазначеним доказам при винесенні оскаржуваної ухвали.
Отже, надані позивачем документи не існували на момент прийняття оскаржуваної ухвали, що в контексті положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України унеможливлює залучення до матеріалів справи таких нових доказів. 
Зважаючи на вищевикладене, у апеляційного господарського суду відсутні правові підстави надавати оцінку вищевказаним документам.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08.11.2023 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив скасувати ухвалу про забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Представник позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
21.08.2023 до господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 1/п від 14.08.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" про:
- припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" на майно; будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт Ситківці, вул. Вокзальна, буд. 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з нежитлової будівлі В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4;
- скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" на майно; будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт Ситківці, вул. Вокзальна, буд. 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з нежитлової будівлі В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4.
Ухвалою суду від 28.08.2023 відкрито провадження у справі №902/1104/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.09.2023. 
29.08.2023 до суду першої інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" надійшла заява (1/п від 14.08.2023) про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на наступне майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвіктас", а саме: будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна буд. 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з: нежитлової будівлі, В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4;
- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо наступного майна що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" (код - 39848243): будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна будинок 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з: нежитлової будівлі, В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4;
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" (код - 39848243) будь-які дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, добудови, демонтажу чи технічного переоснащення наступних об`єктів нерухомості: будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна будинок 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з: нежитлової будівлі, В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав, що є власником комплексу будівель та споруд, загальною площею 6756,6 кв.м, що розташовані за адресою: Вінницька обл., Немирівський р., смт.Ситківці, вул.Вокзальна, будинок 6, на підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки, складного 23.06.2021 Приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем у виконавчому провадженні №63763784 при примусовому виконанні Наказу про виконання рішення господарського суду у справі №902/116/20, виданого 23.11.2020, про стягнення боргу із ТОВ "Ситковецьке" на користь ТОВ "Суффле Агро Україна".
Право власності позивача підтверджується Свідоцтвом від 22.11.2021, виданим приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Новаківським Б.В., реєстраційний №1231. Відповідно до вказаного Свідоцтва, власністю ТОВ «Суффле Агро Україна» є також «технологічне, автоматичне та електричне обладнання, інженерні комунікації, що є невід`ємною об`єкта нерухомого майна».
Як зазначав позивач, після придбання комплексу,  виявлено, що на об`єкті перебувають треті особи - ТОВ "Ситковецьке" та ТОВ "Інвіктас". При цьому, між ТОВ "Суффле Агро Україна" (Орендодавець), ТОВ "Ситковецьке" (Землекористувач) та ТОВ "Інвіктас" (Орендар) було укладено Договір оренди №0-012/2021 від 13.12.2021, строк дії якого продовжувався до 30.06.2022, відповідно до якого ТОВ "Інвіктас" орендував весь майновий комплекс, однак відмовився повернути із оренди частину приміщень, які займає до цього часу: нежитлову будівлю, літ В1, прибудови літ В2, В3.
Позивач також стверджував, що ТОВ "Інвіктас" протиправно оформлено право власності на об`єкти, власником яких було ТОВ "Ситковецьке", а потім став позивач, а також об`єктів, які є складовими частинами комплексу, власником якого є позивач, і до створення яких ТОВ "Інвіктас" не має жодного відношення.
За твердженнями позивача, на нерухоме майно що належить позивачу, зі сторони відповідача вчинюються дії по демонтажу та переобладнанню спірних приміщень без дозволу позивача, що може змінити технічний стан об`єктів.
Як зазначає позивач, відповідач має можливість відчужити спірні приміщення, а у такому разі виконання рішення суду буде утруднене наявністю прав нового власника, який придбає вказані приміщення.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.2 ст.136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб як наслідок, у випадку прийняття рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, забезпечити    ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.
Згідно із ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч.5 ст.137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.
Згідно із ч.1 ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Крім цього, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у пункці 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
У таких спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).
Предметом позову є вимога про припинення права власності відповідача на нерухоме майно та скасування державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас".
Тобто, до предмету судового розгляду входить оцінка правомірності набуття та реєстрації за відповідачем права власності на спірні об`єкти нерухомого майна.
Отже, як правильно було встановлено судом першої інстанції, обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій співвідноситься з предметом позову.
Крім цього, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову (зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №915/508/18; від 12.03.2020 у справі №916/3479/19, від 15.04.2021 у справі №911/2780/20).
Слід звернути увагу, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, їх обмежено строком розгляду справи та терміном виконання майбутнього судового рішення.
Як вірно відмічено судом першої інстанції, у даному випадку зміна власника майна, внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно складу майна створить необхідність захисту прав у інших судових процесах, що не відповідатиме принципу правової визначеності та не сприятиме ефективному захисту прав.
Доводи позивача щодо необхідності забезпечення позову є обґрунтованими також з огляду на фактичні обставини спірних правовідносин, котрі наведені у позовній заяві, а саме: право власності за ТОВ "Інквітас" було зареєстровано 19.03.2021 - у період вжиття заходів з примусового виконання рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/116/20 та наказу господарського суду Вінницької області у справі №902/116/20 від 23.11.2020.
Відтак, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини) щодо відчуження, передачі у володіння, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші) щодо наступного майна що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвіктас": будівля, нежитлові будівлі, загальною площею 815,5 кв.м. за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна будинок 6А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2395599605230, що складаються з: нежитлової будівлі, В1, прибудови В2, прибудови В3, теплогенераторної Т, завальної ями 1, завальної ями 2, завальної ями 3, завальної ями 4, унеможливить подальшу зміну власника спірного нерухомого майна, його конфігурації, чим гарантуватиме подальше виконання судового рішення у випадку задоволення позову.
Тому, заява про забезпечення позову у цій частині вимог є обґрунтованою та її правомірно задоволено судом першої інстанції.
Водночас, колегія суддів погоджується, що вимоги заяви в частині накладення арешту на нерухоме майно є заходом забезпечення позову, який повністю охоплено змістом попередньої вимоги, котра носить більш широкий зміст та захищає побоювання позивача від ймовірного вчинення будь-яких правочинів, в тому числі і щодо відчуження нерухомого майна. Оскільки предмет позову не містить вимог про визнання права власності на майно, визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, витребування майна з володіння відповідача, тому вжиття додаткових заходів забезпечення позову у вигляді арешту є недоцільним.
При цьому, заборона вчинення реєстраційних дій є найменш обтяжливим заходом і лише тимчасово обмежить ТОВ "Інквітас" не у правах розпорядження чи користування нерухомим майном, а виключно в частині реєстрації відповідних прав у державному реєстрі.
Неможливість виконання судового рішення може бути спричинено не самим фактом укладення окремих договорів, а внаслідок реєстрації прав третіх осіб на спірне майно.
Колегія суддів погоджується, що такий обмежений захід забезпечення позову враховуватиме дотримання балансу інтересів обох сторін на період розгляду справи, з огляду на що у задоволенні заяви в частині вимог про накладення арешту на нерухоме майно відмовлено судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно.
З приводу вимог заяви про заборону відповідачу вчиняти дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, добудови, демонтажу чи технічного переоснащення об`єктів нерухомості, приймається до уваги наступне.
На підтвердження обставин вчинення дій з будівництва, реконструкції, перепланування, добудови, демонтажу чи технічного переоснащення об`єктів нерухомості позивачем надано лист вих.№01/07 від 07.07.2023, а також фотокартки, з яких вбачається наявність будівельної техніки, обладнання, переміщення рухомих об`єктів.
У долученому до заяви про забезпечення позову листі ТОВ "Інквітас" вих.№01/07 від 07.07.2023 "В.О. Директора товариства А.Цвіліховським самостійно повідомлено про наміри демонтажу та вивезення окремого обладнання та техніки за місцезнаходженням спірних об`єктів нерухомого майна, а саме: за адресою: Вінницька область, Немирівський район, смт. Ситківці, вул. Вокзальна будинок 6.
А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені докази доводять наявність реальних намірів відповідача вчинити дії, спрямовані на демонтаж та вивезення обладнання і механізмів, котрі можуть бути невід`ємною частиною спірного нерухомого майна.
Таким чином, докази відповідача про наміри відповідача демонтажу та вивезення окремого обладнання є більш вірогідними ніж заперечення останнього.
Тому, місцевим господарським судом правомірно задоволено заяву про забезпечення позову також в частині вимог про заборону ТОВ "Інвіктас" вчиняти дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, добудови, демонтажу чи технічного переоснащення спірних об`єктів нерухомості.
При цьому, на даній стадії процесу суд не уповноважений надавати повну оцінку обґрунтованості підстав та предмету позову.
Відповідач, за наявності інших допустимих засобів доказування, не позбавлений можливості ініціювати розгляд питання про скасування заходів забезпечення позову, в порядку ст. 145 ГПК України.    
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема змінено назву ст.79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, чим в господарський процес фактично впроваджено стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи встановлені обставини та зміст позовних вимог, стандарт доказування "вірогідності доказів", виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони державної реєстрації прав на нерухоме майно та в частині заборони ТОВ "Інвіктас" вчиняти дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, добудови, демонтажу чи технічного переоснащення спірних об`єктів нерухомості.
Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.
Згідно ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" - без задоволення.
Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвіктас" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 31.08.2023 у справі №902/1104/23 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 09.11.2023

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.