ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 жовтня 2023 року 
м. Київ
Справа № 748/1046/19
провадження № 51-1706км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 
захисника (відеоконференція)                            ОСОБА_6 ,
представника потерпілої                                      ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019270270000038, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Чернігівський районний суд Чернігівської області вироком від 14 серпня 2019 року визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з вироком ОСОБА_8 02 січня 2019 року приблизно о 18.00 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей проник до будинку ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 , де, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у взятті потерпілої обома руками за одяг на рівні грудної клітки, не менше двох разів відштовхнув її від себе, тримаючи за одяг, після чого, відпустивши потерпілу, відкрито викрав належні їй грошові кошти в сумі 50 грн. й з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. 
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2019 року - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що ним в апеляційній скарзі в порядку ч. 4 ст. 404 КПК України заявлялось клопотання про повторне дослідження доказів, а саме він просив дослідити технічні записи судового засідання, допитати потерпілу, свідків, слідчого, дослідити письмові докази. Крім цього, він просив дослідити витяги з електронних карток «102» та кримінальне провадження № 12020270270000163 від 12.02.2020 за ч. 2 ст. 384 КК України, однак апеляційний суд відмовив у задоволенні цього клопотання без зазначення причини такої відмови.
Крім цього зазначає, що обвинувачення не спростувало показань свідків щодо перебування обвинуваченого вдома в момент вчинення злочину, тобто в іншому населеному пункті. Також, на переконання захисника, суд апеляційної інстанції безпідставно взяв до уваги показання потерпілої та свідка ОСОБА_10 , які є суперечливими.
Крім цього, апеляційний суд послався на показання свідка ОСОБА_11 про те, що вона впізнала ОСОБА_8 по фотознімку, однак при розгляді справи вона категорично заявила, що не бачила обличчя нападника. За таких обставин захисник вважає, що апеляційний суд не надав належної оцінки доказам у справі.
Також вважає, що судами першої та апеляційної інстанції при призначенні покарання не враховано, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 подала заперечення на касаційну скаргу захисника, у яких просить відмовити у її задоволенні і залишити оскаржувані рішення без зміни. Прокурор також подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав подану касаційну скаргу. 
Прокурор та представник потерпілої вважають, що касаційна скарга є необґрунтованою, та просили її  відхилити. 
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується              статтями 412-414 КПК України.
При цьому суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при перегляді кримінального провадження в касаційному порядку виходить з фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У цьому кримінальному провадженні зазначені вимоги закону виконано.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі і доповненнях до неї стороною захисту в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України ставилось питання про повторне дослідження доказів.
Під час апеляційного розгляду в судовому засіданні 27 жовтня 2022 року судом було прийнято рішення про повторне дослідження доказів, а саме допит свідків. Крім цього, було задоволено клопотання захисту сторони про допит слідчої ОСОБА_12 . На запитання головуючого щодо наявності інших клопотань, сторони вказали про їх відсутність.
В подальшому в судових засіданнях 08 грудня 2022 року, 23 січня 2023 року та 11 травня 2023 року в суді апеляційної інстанції було повторно допитано свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також слідчу ОСОБА_12 .  
В судовому засіданні 11 травня 2023 року після допиту вказаних свідків на запитання головуючого щодо того, чи всі обставини справи дослідженні і про наявність доповнень, сторони, у тому числі і захисник, повідомили, що доповнень не мають. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту у касаційній скарзі щодо безпідставної відмови апеляційного суду у повторному дослідженні доказів.
Також спростовуються матеріалами кримінального провадження доводи касаційної скарги щодо оцінки показань свідків про перебування обвинуваченого вдома в момент вчинення злочину.
Відповідно до положень ст. 347 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції вказав, що критично оцінює показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які є родичами, сусідами та друзями обвинуваченого, і вказав, що сприймає їх як захисну версію. Суд апеляційної інстанції, повторно допитавши свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , погодився з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Таким чином, показання зазначених свідків були оцінені судами в сукупності з іншими доказами і суди вказали, чому не врахували їх при постановленні оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_8 .
Стосовно доводів у скарзі про те, що свідок ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_8 по фотознімках, то остання вказала про це під час допиту в суді апеляційної інстанції, що виклав в своїй ухвалі апеляційний суд, однак слідча дія впізнання за фотознімками з нею не проводилась, адже вона була лише понятою під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 (т. 1 а. с. 68-70, 75-77).
Стосовно доводів захисника щодо неврахування судом при призначенні покарання того, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Зі змісту вироку вбачається, що, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів; дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується як такий, що зловживає спиртними напоями, на обліку у лікарів психотерапевта та нарколога не перебуває.
За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, добровільне відшкодування шкоди потерпілій.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання. 
Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається. 
Суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку належно проаналізував доводи апеляційної скарги захисника і надав на них відповіді згідно з вимогами КПК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тому, керуючись ст. ст. 412, 434, 440, 436, 441, 442 КПК України, ВерховнийСуд
ухвалив:
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  - без задоволення. 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                               є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                    ОСОБА_3