ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 р. 	Справа № 440/10199/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Клочко К.І.) від 27.01.2023 року по справі №440/10199/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ ГАРАНТ"
до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ТОВ "ПАФ ГАРАНТ", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області № 00031970706 від 21.09.2022.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що контролюючим органом безпідставно нараховано пеню під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Також позивач зазначає, що акт перевірки не містить будь-яких відомостей про здійснення позивачем імпортних операцій. На думку позивача, оскаржене податкове повідомлення - рішення не містить посилання на норму закону, на підставі якого нараховано пеню. Також позивач вважає, що контролюючий орган помилково визначив дату, коли зупинився строк розрахунків, оскільки відповідачем замість дати звернення до Міжнародного арбітражного комерційного суду враховано дату прийняття справи до провадження. Крім того, на думку позивача, контролюючим органом під час проведення перевірки безпідставно не враховано наявність форс - мажорних обставин, що вплинули на виконання спірних господарських операцій з нерезидентом
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року по справі №440/10199/22 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Полтавській області № 00031970706 від 21.09.2022 року.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАФ ГАРАНТ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Полтавській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 13270,91 грн.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року по справі № 440/10199/22 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "ПАФ ГАРАНТ" зареєстровано у якості юридичної особи, ідентифікаційний код 32478714, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) (далі – ПК України), п.п. 69.2 Перехідних положень ПК, на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 19.08.2022 № 1180-П проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ПАФ ГАРАНТ" з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.10.2021 по 22.08.2022.
За результатами перевірки складено акт від 01.09.2022 № 3456/16-31-07-06-02/32478714 (далі – акт перевірки), яким зафіксовано порушення ТОВ "ПАФ ГАРАНТ" частини 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 "Про валюту і валютні операції" при виконанні експортного контракту.
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.09.2022 № 00031970706, яким нараховано пеню у розмірі 884726,71 грн за період з 01.12.2021 по 28.06.2022.
Позивач не погодився з вказаним повідомленням-рішенням, у зв`язку з чим звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що податковий орган неправомірно нарахував позивачу пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі посилався на те, що пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог ПК України з 01.01.2021 є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 п. 14.1. ст. 14 ПК України та відповідно нарахування пені у період з 01.01.2021 суперечить положенням абз. 11 п. 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України. Вказує, що судом не взято до уваги, що чинне законодавство у сфері ЗЕД не звільняє від застосування штрафних санкцій та пені за порушення валютного законодавства у період карантину. Зазначив, що відповідно до норм ПК України та Закону № 2473 вбачається, що на пеню, нараховану відповідно до Закону № 2473, не поширюються положення п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що між нерезидентом Allseeds Switzerland S. A., Switzerland, (Покупець) та ТОВ «ПАФ ГАРАНТ» Продавець) укладено експортний контракт від 13.10.2020 № 8331 на поставку олії соняшникової сирої, нерафінованої, не вимороженої, 1-го гатунку, українського походження, з насіння соняшника врожаю 2020 року. Станом на 01.01.2021 згідно даних бухгалтерського обліку підприємства по рахунку № 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» та акту планової документальної перевірки від 14.01.2022 № 322/16-31-07-01-10/32478714 по експортному контракту від 13.10.2020 № 8331, укладеного з неризедентом Allseeds Switzerland S. A., Switzerland рахується дебіторська заборгованість в сумі 71602,77 дол.США/2024624,51 грн. - граничний термін 30.11.2021.
В перевіряєму періоді з 01.01.2021 по 22.08.2022 на виконання експортного контракту від 13.10.2020 № 8331 резидент ТОВ «ПАФ ГАРАНТ», не здійснювало відвантаження товару. На виконання умов експортного контракту від 13.10.2020 № 8331, нерезидент Allseeds Switzerland S. A., Switzerland в перевіряємому періоді здійснив перерахування валютних коштів з рахунку на рахунок резидента Продавця згідно платіжного доручення від 20.10.2021 № б/н в сумі 20000,00 дол.США/525 440,00 грн. 
Також з матеріалів справи судом встановлено, що до перевірки надано ухвалу щодо відкриття Міжнародним Комерційним Арбітражним судом при ТПП України провадження за позовом ТОВ «ПАФ ГАРАНТ». Ухвалою від 29.06.2022 Міжнародним Комерційним Арбітражним судом при ТПП України відкрито провадження по справі № 89/2022 щодо стягнення з нерезидента Allseeds Switzerland S. A., Switzerland заборгованості по контракту від 13.10.2020 № 8331 в сумі 51602,77 дол.США заборгованості за поставку товару, 142920,57 дол.США пені за прострочку оплати, 20048,80 дол.США інфляційних витрат, а також три проценти річних 6433,43 дол.США, всього - 221005,57 дол.США.
В акті перевірки відповідач по справі послався на те, що на дату проведення виїзної документальної позапланової перевірки ТОВ «ПАФ ГАРАНТ» 22.08.2022, розгляд МКАС при ТПП України справи № 89/2022 щодо стягнення з нерезидента Allseeds Switzerland S. A., Switzerland заборгованості в сумі 51602,77 дол.США триває. Також вказав, що на дату проведення виїзної документальної позапланової перевірки ТОВ «ПАФ ГАРАНТ» згідно повідомлення АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 20478, факти ненадходження в установлені НБУ граничних строків розрахунків, або строків, визначених у висновках, грошових коштів чи товарів по зовнішньоекономічному контракту від 13.10.2020 № 8331 укладеного з нерезидентом Компанією Allseeds Switzerland S. A., Switzerland висновки Міністерства економіки України відсутні. Крім того, на дату проведення виїзної документальної позапланової перевірки ТОВ «ПАФ ГАРАНТ» по зовнішньоекономічному контракту від 13.10.2020 № 8331 укладеного з нерезидентом Компанією Allseeds Switzerland S. A., Switzerland не надавалася інформація щодо форс-мажорних обставин. 
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначені Законом України “Про валюту і валютні операції” від 21 червня 2018 року № 2473-VIII.
Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону України “Про валюту і валютні операції” встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону України “Про валюту і валютні операції” у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
В свою чергу, п. 21 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 02.01.2019р. № 5 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до п. 5 ст. 13 Закону України “Про валюту і валютні операції”, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.
Як вбачається з матеріалів справи, в ході виконання експортного контракту від 13.10.2020 № 8331 мало місце порушення граничних строків надходження валютної виручки в сумі 51602,77 дол. США.
Колегія суддів зазначає, що факт порушення вказаних строків позивачем під час судового розгляду справи не заперечувався.
Обґрунтовуючи незгоду із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач посилається, зокрема, на те, що контролюючим органом безпідставно нараховано пеню під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення” ПК України, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за порушення, визначені в абзацах другому – дев`ятому цього пункту.
Протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Колегія суддів зазначає, що Законом України “Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві” від 16.01.2020 № 466-IX, в редакції від 01.01.2021, підпункт 14.1.162 ПК України викладено в наступній редакції: “14.1.162. пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи”.
Відповідно до п.п. 54.3.3. п. 54.3. статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Отже, ПК України визначено, що пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є різновидом грошового зобов`язання платника податків та застосовується контролюючим (податковим) органом в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а Закон України “Про валюту і валютні операції”, зокрема стаття 13, містить лише встановлення такого виду відповідальності, як пеня за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею.
Таким чином, пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог ПК України з 01.01.2021 є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст. 14 ПК України та відповідно нарахування пені у період з 01.01.2021 суперечить положенням абз. 11 п.52-1 підрозділу XX “Перехідні положення” ПК України.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган неправомірно нарахував позивачу пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Висновки суду першої інстанції про те, що на пеню, нараховану відповідно до Закону України “Про валюту і валютні операції” не поширюються положення п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення” ПК України, колегія суддів вважає помилковими з вищезазначених підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість нарахування позивачу пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.01.2023 року по справі №440/10199/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    З.Г. Подобайло