ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/5076/21		
Провадження № 22-ц/821/1500/23		
категорія: 314000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Василенко Л.І.,
суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.,
секретаря – Ярошенка Б.М.,

учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за об`єднаним позовом –  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом та позивач за об`єднаним позовом – ОСОБА_2 ,
відповідачі за первісним позовом та треті особи за об`єднаним позовом –  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору по первісному позову – Орган опіки та піклування Черкаської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу    ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про поділ спільного майна подружжя та об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

11 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 червня 2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 124.
Згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2021 року шлюб між ними розірвано.
Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що в період шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано нерухоме майно. А саме, 15 серпня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2366 було придбано квартиру АДРЕСА_1 .
За період перебування у шлюбі з відповідачем та до укладення шлюбу, вона постійно працювала на різних посадах.
Квартира АДРЕСА_1 була придбана нею та відповідачем в період спільного проживання та шлюбних відносин за спільні накопичення, які утворилися в процесі їхнього спільного проживання та зареєстроване право власності за відповідачем.
Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 проживає відповідач. 
Вона разом з донькою проживають у іншій квартирі за іншою адресою.
На підставі наведеного, позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; визнати за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито в зв`язку зі смертю особи; залучено в якості відповідачів до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ); залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Черкаської міської ради.

Зміст об`єднаних позовних вимог

07 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до  ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи його тим, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. від 15 серпня 2012 року.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено 21 червня 2012 року. 
Незважаючи на те, що дана квартира придбана в період перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, але за кошти, отримані від реалізації 1/2 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належала померлому на праві особистої власності, яку він отримав за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 травня 2011 року по справі № 2-486/11 при розподілі спільного сумісного майна подружжя з першою дружиною ОСОБА_6 .
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7 , 1/2 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , продана за 126 270,00 грн.
Квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н. А. від 15 серпня 2012 року, відповідно п. 4 Договору, вартість квартири становить 114 000,00 грн.
Вказує, що з даних договорів чітко вбачається хронологія подій та той факт, що вартість придбаної квартири номер АДРЕСА_1 значно менша за вартість проданої 1/2 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належала померлому на праві особистої власності.
Згідно п. 6 Договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_7 , продавець повідомив покупця про те, що відчужувана частина квартира є його особистою власністю, оскільки, набула в результаті поділу спільного майна подружжя.
Оскільки, частина квартири АДРЕСА_1 була особистою власністю ОСОБА_5 , тому, кошти в сумі 126 270,00 грн, отримані від реалізації вказаної квартири та вкладені для придбання квартири АДРЕСА_1 , мали статус особистих в розумінні ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ст. 60 СК України.
Вказує, що встановлення юридичного факту про те, що квартира АДРЕСА_1 була особистою власністю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно для спадкування спадкоємцями спадщини.
На підставі наведеного просила суд встановити факт, який має юридичне значення про те, що квартира АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. від 15 серпня 2012 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , була особистою власністю ОСОБА_5 , відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України; судові витрати, в тому числі, відшкодування сплаченого судового збору та вартість юридичних послуг, орієнтовний розрахунок яких становить 7 000 грн 00 коп. відшкодувати за рахунок відповідача.

Ухвалою Придніпровсього районного суду м. Черкаси від 06 березня 2023 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про поділ спільного майна подружжя (справа № 711/5076/21) та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення (справа №711/762/23).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про поділ спільного майна подружжя – задоволено.
Визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення – залишено без задоволення.
Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 квартира куплена саме за кошти, які були отримані померлим ОСОБА_5 від реалізації 1/2 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Задовольняючи вимоги про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була придбана під час перебування в шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та відповідно до Договору купівлі-продажу від 15.08.2012 в п. 10 зазначено, що цей Договір укладається за згодою дружини покупця – ОСОБА_1 , в договорі не зазначено, що квартира АДРЕСА_1 особиста власність померлого ОСОБА_5 . 
Позивачем ОСОБА_1 доведено, що з померлим ОСОБА_5 проводилися ремонтні роботи в спірній квартирі, що свідчить про те, що подружжя ОСОБА_8 мало кошти на виконання ремонтних робіт в спірній квартирі.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що судом допущено упереджене ставлення до наявних в матеріалах справи доказів та надано не належну їм оцінку, а також суперечить фактичним обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року та постановити нове, яким позовну заяу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а позов ОСОБА_2 задовольнити та встановити факт, який має юридичне значення, що квартира АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , була особистою власністю ОСОБА_5 відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України.
Мотиви апеляційної скарги за змістом аналогічні мотивам позовної заяви про встановлення юридичного факту, крім того, скаржником зазначено, що з огляду на чинне законодавство, не потребує доведення, оскільки визнається всіма сторонами те, що в період перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_5 продав частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належала померлому на праві особистої власності, яку він отримав за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2011 у справі № 1-486/11 при розподілі спільного сумісного майна з першою дружиною – ОСОБА_6 .
Також не потребує додаткового доведення та обставина, що вартість проданої особистої частки ОСОБА_5 перевищує вартість придбаної квартири, яка є предметом спору по даній справі.
Вказує, що розбіжність полягає в тому, що ОСОБА_1 стверджує, що вона також фінансово брала участь у придбанні спірної квартири та в підтвердження наявності в неї коштів надає докази, які не є належними та сумнівними, тому просить суд апеляційної інстанції надати їм належну оцінку.
Крім того, заява ОСОБА_9 складена 24.02.2023 містить інформацію, що у 2007 році він передав кошти ОСОБА_1 також не є належним та допустим доказом, оскільки ОСОБА_10 не є стороною справи, не залучений до справи в якості свідка.
Суд першої інстанції в порушення принципу змагальності сторін, упереджено оцінив докази, наявні в матеріалах справи, зокрема, визначаючи факт фінансової участі ОСОБА_1 в придбанні спірної квартири, де походження коштів підтверджується договором купівлі-продажу від 04.10.2001 та отримання коштів у 2001 році. При цьому позивачем не надано доказів, на підтвердження зазначеного.
Щодо свідчення ОСОБА_11 , просить суд апеляційної інстанції надати належну оцінку. 
Вказує, що єдиним джерелом походження коштів для придбання квартири АДРЕСА_1 є кошти отримані ОСОБА_5 від реалізації своєї особистої 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 та наголошує, що інших джерел не було, а зв`язок між продажем квартири й придбання іншої квартири доводиться документально, сумою договорів, датою укладення правочинів та показанням свідків. Придбана ОСОБА_5 в період шлюбу квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_5 .

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року без задоволення, а рішення суду – без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним, винесеним без порушень норм матеріального та процесуального права, при розгляді справи суд повно з`ясував всі фактичні обставини справи, дослідив та надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.
З апеляційною скаргою ОСОБА_2 не погоджується, вважає її необгрунтованою, а доводи викладені в апеляційній скарзі не заслуговуючими на увагу.
В обгрунтування відзиву вказує, що не погоджується із твердженням скаржника про, що квартира АДРЕСА_1 придбана за особисті кошти ОСОБА_5 , оскільки 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 була продана ОСОБА_5 і за отримані кошти була придбана оспорювана квартира, оскільки дане твердження спростовується письмовими доказами, які подані позивачем за первісним позовом та підтверджують ті обставини, що позивач на час купівлі квартири АДРЕСА_1 мала особисті кошти, які вклала в купівлю даної квартири.
В апеляційній скарзі скаржником зазначено, що всі кошти отримані від реалізації особистої власності витрачені на придбання квартири та проведений в ній ремонт, з даного приводу зазначає, що ОСОБА_1 не визнавала ту обставину, що за кошти отримані від продажу квартири АДРЕСА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , а навпаки стверджувала та надала докази того, що у купівлю квартири по АДРЕСА_5 вклала свої особисті кошти.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
       
Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2021 року розірвано шлюб, укладений 21.06.2012 року (актовий запис № 124) між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Вищезазначеним рішенням встановлено, що 21.06.2012, згідно даних Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_13 уклали шлюб, який зареєстровано у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 124. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові – ОСОБА_8 , дружині – ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 7-10).
Згідно угоди про завдаток від 15.03.2012 завдаткодавець ОСОБА_13 та завдаткодержатель ОСОБА_14 уклали угоду якою для забезпечення точного та належного виконання зобов`язань з приводу купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 передбачили передоплату у розмірі 1 500 доларів США, яка має статус завдатку. Зазначено, що вказана в угоді квартира буде продана за суму еквівалентну 14 250 доларів США (курс долара 8 грн) (т.1 а.с. 191).
За договором завдатку від 02.07.2012 продавець ОСОБА_14 отримав від покупця ОСОБА_5 завдаток у розмірі 1 500 доларів США, еквівалент 12 000 грн за 1/4 буд. АДРЕСА_2 . Ціна квартири 15 000 доларів США, курс долара 8 грн (т.1 а.с. 218).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А.,  ОСОБА_5  придбав квартиру  АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 114 000 грн. Своїм підписом під Договором продавець підтвердив факт повного розрахунку покупця. 
Пункт 10 Договору купівлі-продажу містить посилання на те, що цей Договір укладається за згодою дружини покупця – ОСОБА_1 викладеною в заяві, підпис на якій засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 15.08.2012 за № 2365 (т. 1 а.с.11-12, 161-162).
Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 09.08.2012 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 6).
Згідно пспорта громадянина України ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована з 03.10.2012 (т. 1 а.с.4-5).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269821257 від 10.08.2021 – квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі-продажу, номер в реєстрі нотаріальних дій: 2366, 15.08.2012, приватний нотаріус Велікова Н. А. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.08.2012 (т. 1 а.с. 24).
Відповідно до повторного Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер у віці 59 років (т. 1 а.с. 40).
Згідно до Договору купівлі-продажу частини квартири від 03 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., ОСОБА_5 продав ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 за 126 270 грн, які продавець отримав від покупця до підписання цього Договору (т. 1 а.с.47-48, 157).
У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2001 року ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_16 продали трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 за 26 500 грн (т. 1 а.с.187-188).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення уачсників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Таке ж положення міститься у ст. 368 ЦК України.
Судом установлено та не заперечується сторонами, що квартира АДРЕСА_1 була придбана під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме 15 серпня 2012 року.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 ЦК України).
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція ст. 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує.
В даній справі обов`язок спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 покладається на  ОСОБА_2 як особу, яка будучи одним із спадкоємців ОСОБА_5 , її спростовує, заявивши відповідний позов.
Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами та показах свідків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , тому належить їм у рівних частках. 
ОСОБА_2 не доведено, що спірне майно придбавалося виключно за особисті кошти ОСОБА_5 , отже суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що вказана квартира є спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а тому позивачці ОСОБА_1 належить 1/2 частина зазначеного майна.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квартира за адресою АДРЕСА_2  була придбана під час перебування в шлюбі ОСОБА_1  та ОСОБА_5  та відповідно до договору купівлі-продажу від 15.08.2012, пункт 10 якого містить посилання на те, що цей договір укладається за згодою дружини покупця – ОСОБА_1 , та в ньому відсутні відомості, що квартира  АДРЕСА_1  є особистою власність померлого  ОСОБА_5 .За викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу від 15.08.2012 укладався саме в інтересах сім`ї.
Доводи скаржника про те, що твердження  ОСОБА_1 , що вона також фінансово брала участь у придбанні спірної квартири та в підтвердження наявності в неї коштів надала  докази, які на її думку, не є належними та  є сумнівними, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції перевірені надані  ОСОБА_1  докази в порядку ст. 81 ЦПК України, які безспірно свідчили про придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Не варті уваги і доводи апеляційної скарги, що єдиним джерелом походження коштів для придбання спірної квартири є кошти отримані ОСОБА_5 від реалізації своєї особистої 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 та інших джерел не було, а зв`язок між продажем квартири й придбання іншої квартири доводиться документально сумою договорів, датою укладення правочинів та показанням свідків і придбана ОСОБА_5 , в період шлюбу, квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_5 , оскільки спростовується матеріалами справи. Крім того, сам факт наявності у ОСОБА_5 коштів від продажу належної йому частки квартири не може засвідчити факт їх повного використання саме для придбання спірної квартири та не залучення коштів ОСОБА_1 . Водночас судом було встановлено та враховано і те, що після купівлі спірної квартири подружжя мало кошти на проведення ремонтних робіт та її облаштування.
Посилання скаржника на необхідність перевірки апеляційним судом свідчень ОСОБА_11 не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки рішення суду першої інстанції грунтується не лише на показах свідків, а в сукупності з письмовими доказами наявними в матерілах справи.
Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_17 відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які суд застосував правильно.
Таким чином доводи апеляційної скарги скаржника про те, що спірне нерухоме майно придбано за особисті кошти ОСОБА_5 , апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності майна.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про поділ спільного майна подружжя та об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко