КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9115/2023                                                                                                

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            25 жовтня 2023 року                                                                   м. Київ
                                                                                                         Справа № 755/831/23
 
            Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
  суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М.,   
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року, постановлену у складі судді Арапіної Н.Є., про забезпечення позову
у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погуляйко Вікторії Анатоліївни про розірвання договору довічного утримання,
 
встановив:
 
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. про розірвання договору довічного утримання.
До суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.  
Вказує, що в січні 2023 року представником ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 до Дніпровського районного суду м. Києва подано позовну заяву про скасування договору довічного утримання, укладеного у 2017 році. На підтвердження своїх повноважень в суді ОСОБА_4 подав лише ордер. Договір про надання правової допомоги чи його копію представник до суду не надавав. Під час з`ясування фактичних обставин справи та підстав представництва інтересів ОСОБА_3 в суді з`ясувалось, що паспорт, копію якого подав до суду ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було втрачено, що підтверджується відповіддю, наданою ОСОБА_3 в липні 2020 року органом поліції Дніпровського району м. Києва. Водночас, коли онук ОСОБА_3 прийшов до моргу 07.04.2023 року з метою взяти лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 для отримання в подальшому дозволу на його поховання, він надав саме оригінал паспорта ОСОБА_3 , який останнім було втрачено. 
Про те, що під час підписання договору про надання правової допомоги ОСОБА_4 використовував саме цей паспорт підтверджується і журналом підготовчого судового засідання Дніпровського районного суду м. Києва  від 5 квітня 2023 року, а також тим, що ОСОБА_4 у позові про розірвання договору довічного утримання згадав, що оригінал паспорта та договору довічного утримання знаходиться безпосередньо у нього, хоча договору відповідального зберігання вказаних документів до суду він надавати відмовився, посилаючись на те, що такий договір ним не складався. 
Водночас, у своїй заяві до Дніпровського районного суду м. Києва про забезпечення позову ОСОБА_4 називає себе представником позивача, тобто ОСОБА_3 , який на момент подання такої заяви помер, а отже повноваження останнього припинились ще в день смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не давало йому права виступати в якості його представника 05.04.2023 року в судовому засіданні. Інших документів на підтвердження своїх повноважень стороні відповідача, тобто ОСОБА_1 чи його представнику - ОСОБА_5 , а також суду,   ОСОБА_4 не надавав.
Звертає увагу, що спадкоємці ОСОБА_3 в цивільну справу за позовом про розірвання договору довічного утримання не вступали, сам ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з чого незрозуміло, на якій підставі представником померлого було здійснено представництво його інтересів та подано заяву про забезпечення позову.
Вказує, що в даному випадку, взагалі невідомо і незрозуміло, які обставини досліджував суд, які докази надавала сторона позивача, які докази суд порахував поважними та істотними, і чому відповідача або його представника не було поставлено до відома про розгляд та результат такого судового спору. Також в судовому рішенні судом не зазначено доводів, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. При цьому, суд не навів жодних доказів необхідності накладення арешту на спірну квартиру в своєму рішенні, не обґрунтував свою позицію щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, а лише констатував, що вважає за необхідне накласти арешт на квартиру без жодних обґрунтувань та пояснень, лише посилаючись на норми цивільного законодавства.
Зазначає, що жодних мотивів в своєму рішенні суд не наводить, не вказує підстав для прийняття такого рішення та не називає доказів, на підставі яких він дійшов висновку про необхідність накладення арешту на спірне майно. Тобто, при винесенні оскаржуваної ухвали суд посилається лише на закон, не наводячи безпосередньо докази, які покладені в основу прийняття рішення про забезпечення позову. 
Крім того, інтересів відповідача ОСОБА_1 , суд не врахував взагалі, хоча його право власності на спірну квартиру стосується його особисто. Звертає увагу суду, що в позовній заяві про розірвання договору довічного утримання в резолютивній частині представник позивача просить розірвати договір довічного утримання, водночас він жодним чином не торкається питання скасування права власності на квартиру АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила ухвалу суду скасувати.
Представник правонаступника позивача ОСОБА_6 -  ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
 
Звертаючись до суду із заявою по забезпечення позову представник позивача посилається на те, що згідно з лікарським  свідоцтвом про смерть № 020-870 від 05.04.2023 року, виданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, позивач по справі ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У померлого залишився правонаступник і спадкоємець ОСОБА_8 , про що до суду одночасно була подана заява про процесуальне правонаступництво. Предметом спору по даній справі є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . Виходячи зі змісту договору про довічне утримання від 6 березня 2017 року відповідач є власником спірної квартири та набуває право на її відчуження після смерті позивача. Таким чином, є підстави вважати, що відповідач до прийняття судом  рішення по справі може квартиру продати, подарувати, обміняти, укласти щодо неї договір застави, передати її у власність іншим особам на підставі іншого правочину.
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що представником позивача у заяві про забезпечення позову вказано на докази, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тому заява представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову підлягає задоволенню повністю шляхом накладення  арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;  встановленням обов`язку вчинити певні дії;  забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення  обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до  кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи,  у січні 2023 року   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8, через свого представника - адвоката Ковальського О.Б.,  звернувся до суду з позовом до  відповідача ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. про розірвання договору довічного утримання від 06.03.2017 року, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , посилаючись на невиконання відповідачем умов п.п. 1.1., 2.3., 2.8. цього Договору. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
10 квітня 2023 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду  з двома заявами :
-  про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 153, т. 1),
-  про залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 -  ОСОБА_8 , посилаючись на те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є онуком ОСОБА_3 .  Син ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ,  помер у ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 34 роки.  21 травня 2016 року ОСОБА_3   склав заповіт, яким усе своє майно заповів  ОСОБА_8 ( а.с. 189, т. 1)
До заяви про забезпечення позову представником позивача додано: копію лікарського свідоцтва № 020-870 про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копію про смерть ОСОБА_6 , копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6 ; копію заповіту від 21.05.2016 року померлого ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копію заяви ОСОБА_8 про процесуальне правонаступництво. 
Отже, з матеріалів справи вбачається, що предметом спору є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку  виникає у набувача ОСОБА_1   з моменту нотаріального посвідчення договору та його державної реєстрації.  Набувач не має права до смерті відчужувача продати, подарувати, обміняти вказану квартиру, укладати щодо неї  договори застави, передавати її у власність  іншим особам на підставі іншого правочину. Відтак,  після смерті  відчужувача  заборона відчуження знімається і набувач  ОСОБА_1   як власник квартири вправі розпорядитись нею на власний розсуд.  
 
Враховуючи, що ОСОБА_1 зареєстрував  право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо існування ризику відчуження спірного майна на користь третіх осіб в разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту, що може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки  невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
За таких обставин, з метою ефективного забезпечення  балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин,  обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартира АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи.  Оскільки позивачем заявлено позов про розірвання договору довічного утримання від 06.03.2017 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно  відповідає пред`явленим позовним вимогам.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником позивача 31 липня 2023 року було подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій, крім позовних вимог про розірвання договору довічного утримання від  06.07.2017 року, заявлені позовні вимоги про  припинення права власності  відповідача ОСОБА_1   на спірну квартиру  та про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги чи його копія, а на підтвердження своїх повноважень померлого позивача ОСОБА_3   в суді ОСОБА_4 подав лише ордер, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Отже, звертаючись до суду з даним позовом у січні 2023 року представником позивача ОСОБА_4 надано належні повноваження на представництво інтересів позивача ОСОБА_3 , а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги про те, що повноваження ОСОБА_4 припинились в день смерті ОСОБА_3  - висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову не спростовують, виходячи з наступного.
 
Згідно з п.6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі: смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. 
У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.
 
З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що звертаючись суду з даним позовом, представником позивача ОСОБА_4 надано копію ордеру серії АІ № 1333838 від 16 січня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги № 1321/10-2008 від 10.01.2023 року (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1321/10 від 25.12.1997 року). Зі змісту вказаного ордера вбачається, що повноваження адвоката не обмежуються договором про надання правової (правничої) допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки відсутня копія договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Ковальським О.Б.  З огляду на те, що позивач   ОСОБА_3 є особою похилого віку -  ІНФОРМАЦІЯ_8, то є обґрунтовані підстави вважати, що його може не бути в живих і в цьому випадку він не міг підписати договір про надання правової допомоги.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції посилався на те, що судом встановлено, що позов підписано та подано до суду адвокатом Ковальським О.Б. До позовної заяви долучено копію ордеру серії АІ № 1333838 від 16 січня 2023 року, зі змісту якого вбачається, що повноваження адвоката не обмежуються договором про надання правової допомоги. 
Відповідно до копії лікарського свідоцтва № 020-870 про смерть ОСОБА_3 та копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Одночасно із заявою про забезпечення позову 10 квітня 2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_8 - ОСОБА_4 про залучення до участі у справі ОСОБА_8 , як правонаступника позивача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Таким чином, звертаючись з заявою про забезпечення позову 10 квітня 2023 року, тобто після смерті позивача ОСОБА_3 , його представник ОСОБА_4 діяв відповідно до вимог п.6 ч. 1 ст. 248 ЦК України,  згідно з якою у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .
14 червня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_8 про залучення ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 рокузалучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 .
Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, у викладеній вище частині  є необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги про те, що паспорт, копію якого подав до суду ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було втрачено, що підтверджується відповіддю, наданою ОСОБА_3 в липні 2020 року органом поліції Дніпровського району м. Києва, що свідчить про те, що ОСОБА_3 не надавав свій паспорт для укладення договору про надання правової допомоги адвокатом Ковальським О.Б., колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про недійсність паспорта серії НОМЕР_2 на ім`я померлого ОСОБА_3 , виданого 30.03.2001 року Дніпровським РУ ГУ МВС в м. Києві та видачу нового паспорта на ім`я ОСОБА_3 , після втрати паспорта серії НОМЕР_2 , а тому матеріалами справи вказані доводи не підтверджені.     
 
Доводи апеляційної скарги, про те, що суд не навів жодних доказів необхідності накладення арешту на спірну квартиру в своєму рішенні, не обґрунтував свою позицію щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, а лише констатував, що вважає за необхідне накласти арешт на квартиру без жодних обґрунтувань та пояснень, лише посилаючись на норми цивільного процесуального  законодавства, колегія суддів відхиляє, оскільки  відповідач ОСОБА_1 , будучи власником спірного нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ,  може вчинити у будь-який час  дії щодо відчуження спірної квартири і такі дії не потребують значного часу.  
Оскільки відповідач  ОСОБА_1 ,як власник спірного нерухомого майна, що є предметом даного спору, має  об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки  відповідно до заявлених позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням  і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки обмежується лише можливість розпорядитися майном до виконання рішення суду в разі задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
 
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність  висновків суду першої інстанції щодо вирішення питання про забезпечення позову, оскільки для забезпечення збереження нерухомого майна та його захисту, представник позивача звернувся із даною заявою, а тому висновків суду не спростовують  і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 

                       Судді:                                                                    Немировська О.В.           
 
                                                                                                                                                                                                                                                                 Рейнарт І.М.