справа № 761/10038/23                           головуючий у суді І інстанції Аббасова Н.В.
провадження № 22-ц/824/10576/2023    суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

         20 листопада 2023 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
 
з участю секретаря	  Щавлінського С.Р.	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про стягнення пені за договором,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «ВКФ Фарби України» про стягнення пені за договором.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області (вулиця Грушевського, 2, м. Бровари, Київська обл., 07402).
Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича, подала апеляційну скаргу.
У апеляційній скарзі апелянтка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вказувала про те, що висновок суду першої інстанції суперечить положенням ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Наголошує, що фактично місце виконання договору № 90/3/ШК від 09 лютого 2016 року знаходиться саме в м. Київ, за адресою вул. Українська, буд. 6 в Шевченківському районі  міста Києва, а тому справа підсудна Шевченківському районному суду м. Києва. Посилаючись, зокрема, на постанову Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 572/2528/18, зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на випадки безпідставного повернення за непідсудністю справ про захист прав споживачів. Звертає увагу апеляційного суду на справи з приводу аналогічних вимог, які перебувають у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва та в яких вже відкрито провадження. Окрім того, вказує, що в Шевченківському районному суді м. Києва вже раніше розглядалися справи про захист прав споживачів та стягнення пені за договором з відповідача. Відтак, апелянт переконаний, що висновок суду першої інстанції у оскаржуваній ухвалі про застосування п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК є помилковим, оскільки на виконання ч. 5 ст. 28 ЦПК України право вибору суду для звернення належить саме позивачеві і суд в такому випадку не може вирішувати питання підсудності.
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Передаючи справу на розгляд Броварському міськрайонному суду Київської області, суд першої інстанції виходив із того, що жодна із сторін спору не знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, а позовні вимоги стосуються неналежного виконання договірних зобов`язань, при цьому позивачем не ставиться питання про вирішення питання щодо правового статусу нерухомого майна, отже зазначена справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ ФАРБИ УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ - 31108022) знаходиться за адресою: 07403, Київська обл., м. Бровари, вул. Олега Оникієнка, буд. 125, офіс 15/4, що територіально не відноситься до Шевченківського району міста Києва.
Поряд з цим, визначивши зміст позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь фінансові санкції за несвоєчасне виконання умов Договору купівлі-продажу майнових прав № 18/3/ШК від 25.02.2015, а саме пеню у розмірі 551 032, 99 грн.
При цьому, позивач, звертаючись саме до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилається на ч. 5 ст. 28 ЦПК України /підсудність справ по справам щодо захисту прав споживачів/, ст. 30 ЦПК України /виключна підсудність/ та вказує, що оскільки місце виконання договору знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, то справа підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.
Закон України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII).
Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII).
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2015 року між ТОВ «ВКФ Фарби України» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 18/3/ШК, за умовами якого ОСОБА_1 купила майнові права на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-13).
Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка посилалася на те, що підставою позову є несвоєчасне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав, внаслідок чого позивач не набув права власності на квартиру у визначений зазначеним договором строк у зв`язку з тим, що відповідач не завершив будівництво житлового будинку та не ввів його в експлуатацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Спір, який ініціював позивач, безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, позовні вимоги заявлені про стягнення пені у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав щодо об`єкта нерухомого майна.
Згідно з п. 18, 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Статтею 1-1 Закону № 1023-XII передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 1023-XII, оскільки договір купівлі-продажу майнових прав на квартири передбачає у подальшому набуття покупцем права власності на квартиру у житловому будинку, а отже, на такі правовідносини поширюється дія вказаного закону.
За змістом ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Відповідно до ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалася на те, що справа підсудна Шевченківському районному суду міста Києва, оскільки місцем виконання договору купівлі-продажу майнових прав та місцезнаходженням будівництва об`єкту нерухомості є адреса: АДРЕСА_1 .
Оскільки позивач обґрунтовує підстави позову Законом України «Про захист прав споживача», то відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України він вправі самостійно обрати підсудність розгляду даного спору.
Ураховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у даній справі правила про підсудність, визначені ч. 5 ст. 28 ЦПК України, не застосовуються, а застосовуються правила загальної підсудності. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року - задовольнити.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Повний текст судового рішення виготовлено 07 грудня 2023 року.

Головуючий:                                                                                           Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                        О.Ф. Лапчевська

        Г.І. Мостова