КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 761/3066/22
номер провадження: 22-ц/824/14278/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» - адвоката Гончаренка Сергія Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року у складі судді Катющенко В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергій Олексійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Депт Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу      Рогач В.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 26 січня 2022 року з реєстру боржників стало відомо, що відносно нього приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лисенком С.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., який зареєстрований за № 183. 
Вказував, що він не перебуває у жодних правовідносинах з ТОВ «ФК «Депт Фінанс», на користь якого вчинено вказаний вище виконавчий напис нотаріуса. Згідно з даними, що містяться на офіційному сайті Національного банку України, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» виключена з реєстру фінансових установ, тобто не має статусу фінансової установи у розумінні Закону України від 12 липня 2001 року №2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначав, що повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Депт Фінанс» він не отримував, про вимогу кредитора повідомлений не був, з виконавчим написом нотаріуса ознайомлений не був. 
Також вказував, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та його заборгованість перед відповідачем не була безспірною, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису нотаріусом.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. за №183 від 09 лютого 2021 року.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2023року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., зареєстрований за № 183, яким пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,00 кв.м та житловою площею 14,90 кв.м, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1711.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 994 грн 40 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ні матеріали нотаріальної справи, ні матеріали даної справи, не містять договорів відступлення прав вимоги, на підставі яких ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року та за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року. Також відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про укладання договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс». Тому суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу                   Рогач В.В., посвідчуючи 09 лютого 2021 року виконавчий напис за №183, не перевірив належним чином право вимоги ТОВ «ФК «Депт Фінанс» до ОСОБА_1 за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року. Інші документи, які надані ТОВ «ФК «Дапт Фінанс» нотаріусу, не мають правового значення у зв`язку з відсутністю договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором та кредитним договором.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що квартира, на яку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. запропоноване звернення стягнення, була придбана ОСОБА_1 за кошти, надані в іноземній валюті за кредитним договором та є предметом іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором. Загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м, а відтак на цю квартиру поширюються обмеження, встановлені  п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Однак, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не перевірено чи є це житло єдиним житлом позичальника - іпотекодавця.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 серпня 2023 року представник ТОВ «ФК «Депт Фінанс»- адвокат Гончаренко С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у відмовити у задоволенні позову                   ОСОБА_1 повністю та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що 23 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», перейменованим на публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2621/0508/71-110, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 68 000 доларів США на строк з 23 травня 2008 року по 21 травня 2038 року зі сплатою відсотків. У забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №2621/0508/71-110-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л., зареєстрований за реєстровим №1714, за умовами якого, позивач передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
Вказує, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №1306, №1307. За вказаних обставин ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2023 року. Зазначає, що 24 червня 2020 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» стало переможцем електронних торгів на електронному майданчику ІНФОРМАЦІЯ_1, власник активів (майна): ПАТ «Дельта Банк». На підтвердження зазначеного між ТОВ «ФК «Депт Фінанс», ТБ «Полонекс» та ПАТ «Дельта Банк» було підписано протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-06-12-000023b. 22 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» було укладено договір №2293-к про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору (боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. У додатку №1 до договору №2293-к від 22 липня 2020 року (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) зазначено, зокрема, кредитний договір №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року (пункт 84) та іпотечний договір №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року (пункт 84.1). Тобто  ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року (пункт 84) та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. 23 травня 2008 року та  зареєстрований в реєстрі за №1714.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що приватний нотаріус не встановив наявність у відповідача права вимоги до позивача за вказаним іпотечним та кредитним договором, оскільки в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №241793081, яка надана суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., вбачається, що іпотекодержателем нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , є ТОВ «ФК «Депт Фінанс». Таким чином відповідач вважає, що приватний нотаріус встановив наявність у відповідача права вимоги до позивача.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доданий до апеляційної скарги договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року та кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс», ані нотаріусу, ані до суду першої інстанції не надавався, а тому вважає, що цей договір не повинен прийматись апеляційним судом. 
Указує, що подані нотаріусу документі не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед ТОВ «ФК «Депт Фінанс» за кредитним договором №2621/0508/71-110 від  23 травня 2008 року та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Х-1 від 23 травня 2008 року, оскільки вказане товариство не є стороною у зазначених договорах та відсутнє належне підтвердження прав вимоги за цими договорами. Також вважає помилковими посилання відповідача на помилковість висновків суду про те, що приватний нотаріус не мав права вчиняти оскаржуваний виконавчий напис через існуючий мораторій, оскільки в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції навпаки вказав, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті лише обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності. З урахуванням наведеного, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.
Відповідно до приписів ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №183, за яким пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,00 кв.м та житловою площею 14,90 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. та зареєстровано в реєстрі за №1711. Зазначена квартира було передано ВАТ «Сведбанк» в іпотеку на підставі іпотечного договору №2621/0508/71-110-Z-1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. 23 травня 2008 року за реєстровим №1714, в забезпечення виконання кредитного договору №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та                    ОСОБА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №1306, №1307 та, відповідно, до договору №2293/К про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс», посвідченого 22 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П. та  зареєстрованого в реєстрі за №236, право вимоги щодо погашення кредиту, з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками, перейшло до ТОВ «ФК «Депт Фінанс». Відповідно до умов вищевказаних договорів сума кредиту становить 1 904 000 грн 00 коп., з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками, строк повернення якого                     21 травня 2038 року. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Депт Фінанс» в сумі 1 904 000 грн                 00 коп., з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками (а.с.27, 71). 
Установлено, що 23 травня 2023 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2621/0508/71-110, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 68 000 доларів США на строк з                    23 травня 2008 року по 21 травня 2038 року, на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с.86-93). 
Згідно з п.1.4 кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та                ОСОБА_2 з метою придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . 
Забезпечення виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу (2.1 кредитного договору).
23 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №2621/0508/71-110-Z-1, за умовами якого, останній забезпечує належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі, щодо суму зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Даний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1714.  
У відповідності до ст.18 Закону України «Про іпотеку» цей договір іпотеки укладається одночасно з укладанням іпотекодавцем договору купівлі-продажу предмету іпотеки з громадянином ОСОБА_2 (п.3 договору іпотеки).
Із надісланих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу          Рогач В.В. документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, вбачається, що 09 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача В.В. із заявою про вчинення вказаного вище виконавчого напису від 09 лютого 2021 року, реєстровий №183 (а.с. 22). 
На підтвердження того, що ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» набуло права на звернення стягнення за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 стягувач зазначив, що право вимоги до нього перейшло на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1306, №1307, та договору №2293/К про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс», посвідченого 22 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П., зареєстрованого в реєстрі за №236 (а.с.72).
Той факт, що ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло права на звернення стягнення за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка була сформована станом на 26 січня 2021 року (а.с.114-115). 
Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, чинного на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису (далі - Перелік), передбачено, що документом для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто, цим Переліком не передбачено, що для одержання виконавчого напису новий кредитор обов`язково має надати нотаріусу договори, на підставі яких  новий стягувач набув таке право. 
Отже враховуючи, що ТОВ «ФК «Депт Фінанс» надало приватному нотаріусу належні та допустимі докази того, що ним набуто права на звернення стягнення за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1, а чинним на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису законодавством не вимагалось від нового стягувача надавати приватному нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису, договорів на підставі яких він набув таке право, то у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не піддягає виконанню з тих підстав, що матеріали нотаріальної справи не містять договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року та за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року.
Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки на квартиру, на яку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. запропоноване звернення стягнення, поширюються норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус зобов`язаний був перевірити чи є це єдиним житлом позичальника - іпотекодавця.
У даному випадку суд не звернув увагу на те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).
Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). 
Крім того, згідно з п.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови у видачі виконавчого напису нотаріуса, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, та провадять конкретні виконавчі дії та заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону.
Виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає виконанню, але зазначене не є підставою для висновку, що виконавчий напис не міг бути вчинений нотаріусом під час дії мораторію.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 947/10174/21 (провадження №61-11444св22).
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, всупереч висновків суду першої інстанції, під час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу         Рогач В.В. не зобов`язаний був перевірити чи є це єдиним житлом позичальника -іпотекодавця. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України на наведені вище обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що ТОВ «ФК «Депт Фінанс» не надало приватному нотаріусу договори на підставі яких відповідач набув права на звернення стягнення за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1, а також, що приватний нотаріус не перевірив чи є це єдиним житлом позичальника-іпотекодавця.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Вирішуючи позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Депт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.
Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від                    22 лютого 2012 року №296/5.
Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.
У ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.
Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з п.п.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 Закону України «Про нотаріат»).
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, на захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року    № 1172 (далі - Перелік) (чинний на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису).
Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України  «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від                        27 березня 2019 року у справі провадження № 14-84цс19 та Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 569/8884/17.
Згідно з п.11 вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним). При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий іпотекодавцем особисто у іпотекодержателя.
Як вбачається з п.12 іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 12.2).
Установлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 20 серпня 2020 року новий кредитор ТОВ «ФК «Депт Фінанс» надіслало на вказану в іпотечному договорі адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , вимогу від 03 серпня 2020 року за вих. №01-02/72, згідно з яким боржника повідомлено, що на підставі укладеного 22 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» договір №2293-к про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року. Цим листом було попереджено ОСОБА_1 , що у разі не погашення заборгованості за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року у розмірі             1 665 591 грн 97 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 1 002 763 грн 70 коп., заборгованість по нарахованим процентам у сумі 662 828 грн 27 коп., протягом тридцяти днів, кредитор буде вимушений вжити заходів щодо дострокового повернення суми кредиту, що залишилась, сплати нарахованих процентів шляхом використання свого права щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.77-78).
Факт направлення 20 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на вказану в іпотечному договорі адресу ОСОБА_1 вимогу від 03 серпня 2020 року за вих. №01-02/72  підтверджується фіскальними чеками АТ «Укрпошта» та описом вкладення цінного листа (а.с.79-80). 
Таким чином, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» дотрималось встановленої іпотечним договором процедури повідомлення боржника - іпотекодавця про усунення порушень.
Відтак, з урахуванням вимог п.11 іпотечного договору тридцятиденний строк розпочався саме 20 серпня 2020 року та закінчився 19 вересня 2020 року.
Однак, вказана вимога залишена позичальником без виконання. 
09 лютого 2021 року, тобто після закінчення передбачених п.11 іпотечного договору тридцяти днів, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач В.В.із заявою про вчинення вказаного вище виконавчого напису від 09 лютого 2021 року, реєстровий №183.
ТОВ «ФК «Депт Фінанс» до своєї заяви про  вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано такі документи: довідку про розмір заборгованості за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року у загальному розмірі 1 665 591 грн 97 коп.; розрахунок заборгованості за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року у загальному розмірі 1 665 591 грн 97 коп.; розрахунок заборгованості за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року у формі таблиці; повідомлення від                 24 липня 2020 року № 01-02/86 про те, що ТОВ «ФК «Депт Фінанс» є новим кредитором ОСОБА_1 у спірних правовідносинах; досудову вимогу від 09 серпня 2021 року                       вих. № 01-07/71; квитанцію ДП «Укрпошта» з описом вкладення цінного листа про направлення 20 серпня 2020 року досудової вимоги; Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка була сформована станом на 26 січня 2021 року про те, що ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло права на звернення стягнення за іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1 (а.с.70-117). 
Зі справи видно, що 09 лютого 2021 року на підставі наданих ТОВ «ФК «Депт Фінанс» документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, вчинено оспорюваний виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №183.
Отже, враховуючи наведені вище встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наданий банком приватному нотаріусу пакет документів відповідав вимогам чинного на той час законодавства та був достатнім для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису від 09 лютого 2021 року.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він фактично не отримував вимогу кредитору у даному випадку не має  правового значення для правильного вирішення справи, оскільки згідно з п.11 вказаного іпотечного договору, сторони за взаємною згодою встановили, зокрема, що визначений тридцятиденний строк на усунення порушення починає відлік з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення основного зобов`язання з повідомленням про вручення. 
Відтак, обставини фактичного отримання іпотекодавцем цього листа з вимогою про усунення порушень не впливають на початок перебігу цього строку.
Доводи ОСОБА_1 про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений на суму що не є безспірною, апеляційним судом не приймаються до уваги, виходячи з такого.
Верховний Суду постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 761/11003/19 (провадження № 61-13134св20) зазначив, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Апеляційним судом встановлено, що 20 серпня 202 року стягувач направив позичальнику - іпотекодавцю вимогу, в якій пропонував сплатити заборгованість за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року у розмірі                                    1 665 591 грн 97 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 1 002 763 грн 70 коп., заборгованість по нарахованим процентам у сумі 662 828 грн 27 коп. та попередив, що у разі несплати коштів протягом 30 днів він розпочне стягнення на квартиру, яка була передана позивачем в іпотеку.
Виконавчий напис від 09 лютого 2021 року вчинений на суму 1 665 591 грн 97 коп., що повністю відповідає сумі, яка вказана у вимозі від 03 серпня 2021 року за вих. №01-07/72.
З урахуванням вказаних вище вимог закону та висновків Верховного Суду, безспірність заборгованості, на погашення якої вчиняється виконавчий напис, може бути спростована шляхом оскарження виставленої вимоги банку у судовому порядку або виставлення заперечення кредитору і такі дії боржника мають бути вчинені з моменту отримання вимоги банку до вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Проте жодна із цих дій ОСОБА_1 у такий строк не виконана, а відтак заборгованість вважається безспірною.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що подальша незгода позивача із розміром заборгованості після вчинення виконавчого напису не може бути підставою для висновку, що на час вчинення виконавчого напису така заборгованість була спірною.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 756/7630/18 (провадження № 61-20815св19).
Доводи ОСОБА_1 про те, що на час вчинення виконавчого напису нотаріуса з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, є безпідставними. 
За змістом ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус учиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Укладений 23 травня 2023 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 кредитний договір №2621/0508/71-110 діє строком по 21 травня 2038 року.
Матеріли справи не містять доказів того, що станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, строк дії зобов`язань за цим кредитним договором було змінено шляхом укладення відповідної додаткової угоди чи реалізації стягувачем свого права на дострокове стягнення заборгованості. Наведені обставини спростовують твердження позивача про те, щона час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 09 лютого 2021 року минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги.
Посилання в позовній заяві на те, що за даними офіційного сайту Національного банку України ТОВ «ФК «Депт Фінанс» виключено з реєстру фінансових установ, тобто не має статусу фінансової установи у розумінні Закону України від 12 липня 2001 року                   №2664-111 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а відтак позивач вважає, що товариство не має право набувати права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, де боржником є ОСОБА_1 , є необґрунтованими з таких підстав. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України)
Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Частинами 1 та 3 ст.512 ЦК України, зокрема, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Згідно з ч.3 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежить від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим ( передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 ( пункти 37,38).
У пункті 48 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.
Окрім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на ту обставину, що у разі, якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначати ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі ( за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому ( пункт 57 даної постанови).
Установлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельтабанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №1306, №1307. За вказаних обставин ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року та іпотечним договором №2621/0508/71-110-Z-1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. 23 травня 2023 року та зареєстрований в реєстрі за №1714. 
24 червня 2020 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» стало переможцем електронних торгів на електронному майданчику ІНФОРМАЦІЯ_1, власник активів (майна): ПАТ «Дельта Банк». На підтвердження зазначеного між ТОВ «ФК «Депт Фінанс», ТБ «Полонекс» та ПАТ «Дельта Банк» було підписано протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-06-12-000023b. 
22 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» було укладено договір №2293-к про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступило новому кредитору права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору (боржників), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. У додатку №1 до договору №2293-к від 22 липня 2020 року (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) зазначено, зокрема, кредитний договір №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року (пункт 84) та іпотечний договір №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року (пункт 84.1). 
Тобто, ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором №2621/0508/71-110 від 23 травня 2008 року (пункт 84) та іпотечним договором  №2621/0508/71-110-Z-1 від 23 травня 2008 року.
Отже, укладений 22 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» договір №2293-к про відступлення прав вимоги за своїми ознаками є договором, за яким банк у зобов`язаннях за кредитним договором та договором іпотеки замінений на ТОВ «ФК «Депт Фінанс» як нового кредитора. При цьому, останнє не набуло право здійснювати фінансові операції відносно ОСОБА_1 , оскільки у ТОВ «ФК «Депт Фінанс» виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором та за договором іпотеки. Отже, цей договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним договором, оскільки містить елементи договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору). 
У даному випадку електронні торги з реалізації майна банку, під час яких здійснено продаж права вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки, відбулися у межах процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк».
За результатами цих торгів переможцем визнано ТОВ «ФК «Депт Фінанс»,  отримало майнове право вимоги до ОСОБА_1 щодо виконання кредитного договору та договору іпотеки.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово звертала увагу на те, що законом не обмежений суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Оскільки ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» у процесі ліквідації банку фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, на виконання якого здійснена цесія, а її сторони можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи, то посилання позивача  про те, що відступлення права вимоги суперечить закону, є помилковим.
Крім того, положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема і без статусу банку або іншої фінансової установи.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №640/14873/19, від 2 серпня 2021 року у справі №199/168/18-ц, від 10 серпня 2021 року у справі №755/7758/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі №346/1305/19.
До того ж у ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять даних про те, що укладений 22 липня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» договір №2293-к про відступлення прав вимоги у встановленому законом порядку визнаний недійсним або є нікчемним в силу закону і таких доказів ОСОБА_1 суду не надав. Тому цей договір в силу ст.204 ЦК України є правомірним і породжує відповідні правові наслідки.
Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що він не отримував від ТОВ «ФК «Депт Фінанс» повідомлення про відступлення права вимоги, то вказана обставина не є підставою для задоволення позову, оскільки наслідки неотримання повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні визначені ч.2 ст.516 ЦК України.
Так, ч.2 ст.516 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведеного положення закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання вважається належним. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
При переуступленні прав вимоги за договором факторингу (як і за договором цесії) до нового кредитора переходить право вимоги саме в тому обсязі та способі виконання, яке мав і попередній кредитор. За таких умов дані обставини для боржника залишаються незмінними, незважаючи на заміну кредитора. Права та обов`язки боржника не змінюються, відтак такий договір не породжує порушення або зачіпання інтересів такого боржника.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2022 року у справі № 761/30670/20 (провадження № 61 -17459св21).
До того ж відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.
У даному випадку неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні має ризик для нового кредитора лише в тому аспекті, що боржник може на законних підставах виконати свій борговий обов`язок первісному кредиторові. 
Однак доказів такого виконання ОСОБА_1 суду не надав. 
Інші доводи позивача також не є передбаченими законом підставами для визнання виконавчого напису, вчиненого 09 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. за № 183 таким, що не підлягає виконанню. Такі доводи за своєю суттю спрямовані виключно на бажання уникнути виконання боржником своїх боргових зобов`язань. 
Оскільки у даній справі не встановлено передбачених законом підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги ТОВ «ФК «Депт Фінанс» сплатило судовий збір у загальному розмірі 1 261 грн 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням №0021970427 від 25 листопада 2022 року на суму 1 488 грн 60 коп. (а.с.128).
Оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, то судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» - адвоката Гончаренка Сергія Миколайовича задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергій Олексійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» судовий збір у розмірі                    1 488 грн 60 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
 
Головуючий
 
Судді: